Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
KOUZELNÁ VÝMĚNA
Dáme si pauzičku.
Jsem Ollie.
A tohle fakt není nejhorší den mého života.
Ani zdaleka ne.
Ten den jsem prožil už dávno, ještě jako malý.
Snad odjakživa
jsem nesmírně zvědavý tvor.
Ahoj, tati!
Máš žížu?
Ollie, jiným tvorům nesmíš věřit.
Ollinečku!
Nesu ti nový sklizňový klobouk.
Zase utekl.
Z ostrova?
Ale mami, víš, co jsem viděl?
Bylo to neuvěřitelné.
Viděl jsem listy s očima.
A usmála se na mě obří ryba s duhovými šupinami.
Fakt? Duhová ryba?
Je mi to fuk! Z ostrova nesmíš.
- Ale proč? - Je to nebezpečné.
Bojíme se o tebe.
Nechápu, co vám vadí. Šel jsem na průzkum.
Synu, Pookooové nejsou zvědaví. Jaké máme heslo?
„Dnes se skryješ, zítra žiješ.“
Přesně tak.
Proto máme tak výtečný čenich.
Vyčmucháme každou hrozbu a utečeme.
Ale vše, co cítíme, není hrozba.
Mám toho dost. Povím mu Příběh.
Caloo, ne!
Co? Příběh?
To jako ten Příběh? Tak to chci slyšet!
Nemůžeme mu říct o... vlkovi. Bude mít noční můry.
Nebudu. Lodd ho už slyšel.
Jeho rodinou bych se neřídila.
Božíčku, ale prosím tě.
- Sakryš! - Musí to vědět.
Babičko?
Když nad posvátnou půdou hvízdal děsivý vichr,
za černé a bezmračné noci se zjevil onen temný tvor.
Velký ničitel zažehl pekelný oheň
a zapálil Údolí.
Teda, tohle bude pecka.
Mami, trošku uber, prosím.
Ne!
Celé to začalo kdysi dávno,
kdy Údolí vypadalo zcela jinak.
Pookooové nežili vždy na ostrově jako dnes.
Žili s ostatními tvory.
A ve strachu z lítého vlka, který děsil Údolí.
Ale potom se všechno změnilo.
Do Údolí přišli nesmírně ohromní tvorové.
Dzoové,
úchvatné kráčející sady.
Dzoové byli nesmírně moudří a laskaví
a nabídli místním tvorům dar.
Ve větvích jim rostly kouzelné zářivé pupeny.
Měly neuvěřitelnou moc.
Dokázaly proměňovat tvory na jiné.
Pupeny daly tvorům schopnost vzájemně si porozumět,
díky čemuž se všichni spřátelili.
Avšak vlk zuřil,
že ztratil vládu nad Údolím, a opovrhoval těmito kouzly.
Proto dar Dzoům ukradl a proměnil se v nestvůru.
Proměnil se v Ohnivého vlka!
Zbylé pupeny chtěl zničit, tak Dzoy napadl.
Čtyři z nich zabil!
Zbylé pak z Údolí vyhnal.
Roztrhal skálu
a vytvořil hráz.
Zbylé Dzoy vyhnal z Údolí navždy.
Bez Dzoů pak uvrhl tvory v Údolí
zpět do života plného strachu a nedůvěry.
A tak Ohnivý vlk v Údolí stále vládne
až do dnešního dne.
Strašidelné, co?
Meh.
Meh? Jak to jako myslíš?
Co vnitřnosti? Co kaluže krve?
Co kdyby Ohnivý vlk roztrhal šišježky a sežral jejich vnitřnosti?
To by byla pecka!
Víš co? Je to tvůj syn.
Máme tě moc rádi. Chceme tě ochránit.
- Já vím. - Rozhlédni se.
Tohle místo, Pookooové,
toho jediného se na světě nemusíš bát.
Proto dnes slavíme.
Děkujeme za úrodu pipletů.
Máme velké štěstí, že tohle všechno máme.
Připravit, pozor, pošli piplet!
To je Javan?
Vím, že nemáme být zvědaví.
Ollie!
Čmuchám, že tu někde jsi.
Haló, kde jsi?
Neboj se, tati. Není nebezpečná.
Je chytrá, koukej.
Naučil jsem ji to.
A už to umí i jíst.
Ollie.
Co jsi to provedl?
Jo, tohle byl nejhorší den mého života.
Zvědavost totiž může být nebezpečná.
Tehdy jsem to nechápal, ale moje zvědavost Pookooům ublížila.
Ti Javani všechno sežerou.
A každý rok jich přibývá.
Všechno nám berou.
Ale co nouzové příděly?
Už došly.
Sklad je skoro prázdný.
Ale jak dokážeme přežít zimu?
Musíme najít další piplety, nebo...
Nebo co?
Bude hlad.
Tati? Byl jsem nahoře, ukrytý pod listem.
A tam jsem
našel tohle.
Proč jen jsem tu Javanku krmil? Proč?
Proč jen jsem takový?
Funguje to?
Tati, funguje to!
Haló, všichni!
Našel jsem řešení!
Jo, jo!
Dobře.
Kdopak to je?
Hrdinka.
Tak poleť.
Chyť mě, blbej pytle peří.
Na co čekáš? Tak poleť!
Chyť si mě!
Zářící pupen?
Z našeho Příběhu?
Tak je to pravda.
Ne. Ne, ne.
To ne. Do toho nejdu.
Kouzelné pupeny nepotřebuju.
Za to můžeš ty, blbá Javanko!
Ollie!
No tak.
Ollie! Haló?
Ollie!
Moje hlava.
Ollie!
Jsi to ty?
Jo. Jsem tady dole!
Je tady. Našel jsem ho!
Je v té díře! Ve fakt temné díře.
- Co tam děláš? - Nemůžeš ven?
Jsi zraněný? Kotník, noha, ruka, záda?
Snad ne hlava!
Ne, hlava dobrý.
Jen se cítím divně.
Tak už vylez.
Už jdu.
Javan!
Cože? Kde?
Počkat. To ne, já jsem...
Ne, já jsem... jsem...
Javan!
Ne. Mami, pomoz mi.
Mami, to jsem já!
Ollie?
Pomoz mi.
Mám strach, mami.
Ollieho hlas vychází z toho ptáka?
To znamená...
Sežral Ollieho!
Javan snědl Ollieho!
Ne! Ollie!
- Calli! - Sežral ho Javan.
Ostrov Pookooů?
Javan. Javan!
Čauky!
Zmizte! Nepřibližujte se!
Moment!
- Ivy? - Nechoďte sem!
- Ano, Lily? - Není on trošku mimo?
Trošku? Hele, cos mu udělala, Ivy.
Zmizte!
Violet, přestaň přehánět.
Nic mu není.
Ahoj, chlapáku. Jak se máš?
Nechoďte sem. Nepřibližuj se!
Takhle mi děkuješ za záchranu?
Chceš říct nám.
Myslíš tím mě?
Samu bez vaší pomoci, jako obvykle?
Jo, pak teda nám.
Stůj! Ani hnout. Ani ty, ani ty! Použiju klacek!
Odlož ten klacek, ano?
Ty vado. Pokazilas mu mozek.
Nepokazila jsem mu mozek.
Ahoj, jsem Ivy. To jsou mé sestry.
Můžeme se představit samy. Jsem Violet.
- Violet a Lily. - Ahoj.
Asi potřebuješ, aby na tebe mrkl doktor.
Vezmu tě na Javanskou skálu.
Co? Javanskou skálu?
Ano, domů.
Nejdu. Skála není můj domov!
Fajn, kámo. Klid.
Na Javanské skále tě dají do pořádku.
- Můžeš mi věřit. - Tobě?
Sranda.
Možná mu ten pád poškodil sluch.
Rozumíš mi, co ti říkám?
Rozumím. Velmi dobře rozumím, co ty a tvé prolhané zlodějské...
Já... počkat. Já...
Já ti rozumím.
Proč ti jako rozumím?
Jsem uvězněn.
Protože jsem uvězněn v těle Javana!
Sundejte mi peří! Sundejte to!
Sundejte ze mě to peří!
Pomátl se. Co jsme to udělaly?
- My? Spíš ona. - Pomoc! Chci ven!
Nepomáháte mi.
Jsem uvězněn! Pomozte mi někdo!
Tobě? Pomoz spíš ty mně! Válím kuličku!
Tak laskavě uhni!
Ty taky mluvíš?
No ty seš génius! Jo, a mluvím s tebou.
Teď mi uhni, šup.
Kopni konečně do vrtule!
Jak dlouho mám čekat?
Taky mě kritizuješ? Nejdřív ten blb a teď ty!
Nemusíš tak řvát.
Jak jsem to měl vědět? Vypadá to jak hlína.
Ivy? On teď mluví s brouky.
O trusu. Ivy, mluví o trusu. Musíš mu říct, cos udělala.
- Jak jsem mu zachránila život? - Myslí spíš tu jinou věc.
Jiné věci! Množné číslo!
Hej, o čem to mluvíte?
Dobře! Když jsem tě zachraňovala,
čekala jsem, že umíš plavat.
- Počkat. Já měl hlavu pod vodou? - A?
A pak jsi možná trošku zavadil o kamínek.
Cože jsem?
No a taky...
Tak dost!
Byl jsi kluzký. A dost těžký. A bylo toho na mě moc.
Počkat. To jsi ty!
Ta hrdinka Javanka, co mě shodila.
Ano! Jsem hrdinka.
Zachránkyně před vzteklou krysou.
Ta vzteklá krysa jsem já.
A nejsem krysa, ale Pookoo!
Pookoo? Co je Pookoo?
Vymýšlí si slova. Fakt jsi mu pokazila mozek.
- Ne! - Pokazila ti mozek.
Jsi jen mírně otřesený. Musíme tě vzít domů.
Zase říkáš „domů“. Kam domů?
- Javanská skála. - To není doma!
- Co to je? - Neptej se.
Nemá ráda otázky.
Kecáš! Ale teď nemáme čas,
tak mě poslechněte a leťte!
Já neumím lítat. Nech mě!
- Ivy? - Dobře, plán bé.
Když ho neucítí, nesní ho.
Lily, chyť ho. A ty ho potři trusem.
- Cože? - Na tohle fakt nešáhnu.
Zabilo by tě to, pro jednou poslechnout?
Jsi panovačná!
Přestaň!
Ne! Tak ne. Takhle.
Vidíš? Peří se lepí k sobě.
Musíš ten trus vetřít až k brku.
Roztomilé. Je jako malý hovniválek.
Leťte na Skálu. Lily, teď velíš ty.
- Jó! - Co? Jsem starší!
- O věk nejde. - Od kdy?
Od doby, co jsem nejstarší. A poslouchej Lily!
Jsi tyranka.
Hodně štěstí, hovníku!
Tak pojď! Dělej!
Zůstaň tu. Můžeš mi věřit.
Věřit tobě?
Ohnivý vlk?
Táta nekecal?
Blbý pupeny a blbí ptáci.
Blbý proměny.
Blé.
Čau!
- Co děláš? - Je tu Ohnivý vlk!
Vlk? Kde?
Co je Ohnivý vlk?
Pst! Je pryč. Aspoň myslím.
Počkat. Já tě znám. Nepotkali jsme se kdysi?
- Ano. - Já to věděl!
Před chvilkou už bylo dávno, že?
- Ne. - Aha. Tak ne.
Ale jsem v jezeře jediný Boogle, tak jo!
Kdo jsi?
No, víš...
To je těžký. Jsem ve špatném těle.
Aha! Ve špatném těle.
Srandovní. Jak to?
Spadl jsem do jámy a tam byl pupen.
Vyprávěla mi o tom babička.
Dzoové byly pradávné kráčející sady s pupeny.
Ach jo, vždyť je to nesmysl.
Byl to pěkný zářící pupen?
Ano.
Jo, to jsem už viděl.
Jo? Kde? Víš, kde jsou další?
Jo, vím.
Tamhle, hned za lesíkem.
Hledej velký mrtvý strom.
Jasně. Zářící pupen, velký strom.
- Díky! Jak se jmenuješ? - Boogle. Ty?
Ollie. Dík, Boogle!
Velký mrtvý strom, zářící pupen.
- Velký strom, zářící pupen. - Čau.
Kámo! Zapomněls, že máš zůstat na místě?
Chci být Pookoo. Najdu strom.
Pupen. Zase Pookoo.
- Usměvavá ryba. - Usměvavá ryba. Pupeny.
- Řekla mi to ryba. - Blouzní.
Tak už přestaň!
Zase si ublížíš.
Co potřebuješ?
Potřebuju ten pupen.
Potřebuju ho, abych se mohl proměnit zpět.
Na Pookooa.
Až ten kouzelný pupen získáš, přiletíš na Skálu?
- Jo, jasně. - Dobře.
Tady je ten drahocenný pupen.
Nesahej na to!
- Proměníš se na Pookooa. - Ne!
Na vymyšleného tvora. Pak poletíme domů.
Ne!
Ne. Slíbil jsi mi to.
Co je to za smrad? Proč všechno smrdí?
Ne. To ne.
Kde jsou má krásná pírka? A má křídla?
Co je tohle za odporné prťavé drápy?
- Cos mi udělal? - Počkej, ne. Promiň.
Já že to udělal? Vzalas mi pupen a jsi Pookoo.
Pupen? Pookoo?
Já ti nepokazila mozek?
- Ne! - Já to věděla, Violet!
Proč jsi na něj sahala? Proč?
Proč jsi mě nevaroval?
- Varoval! - Kdy?
Než ses ho dotkla!
Očividně jsi to špatně vysvětlil,
protože jinak bych to pochopila.
Víš ty co? Končím.
Už ti nevěnuju ani vteřinu času. Jenom mi ničíš život!
Co ti furt vadí?
Ty... jsi... magor!
Proč tě to tak žere?
Vždyť nic z toho není moje vina.
Nic? Vše je tvoje vina!
- Třeba? - Hodilas mě do jámy.
Co? Tys byl ta vzteklá krysa, co oslepovala Javany.
Říkám, že nejsem krysa. Jsem Pookoo!
Pookoo je pitomé jméno. Měli jste být kreativnější.
Není!
Víte o tom, že to zní jako „puk“?
Dřív jsem tě nesnášel, ale teď...
- Miluješ mě? - Ne.
Nebuď směšný. Jsem úžasná!
- Sbohem. - Hej! Kam jdeš?
- Nikam. - Nevěřím.
- No a? - Něco chystáš.
Víš, kde je další pupen.
- Ne. - Lžeš.
- Nelžu. - Fajn. Jdu s tebou.
- Nech mě. - Od teď jsem tvoje nejka.
To radši umřu.
Počkej. Boogle! Super.
Čau, Ollie! Máš ten pupen?
Ukradli ho! Je to složitý.
Já ho neukradla!
Ó, kdo je tvoje kámoška?
Nikdo. Ona je nikdo. Co další pupeny?
- Hele, nejsem ráda... - Ahoj, Nikdo.
Tahle ryba... mluví?
- Vážně? Kde? - Blbá otázka. Ano, mluví.
- Mluvilas už s ním? - Jo.
Ale asi mi to došlo až teď.
- Nepálí ti to. - Pche, jsem génius.
Ahoj, Boogle!
- Proč tak mluvíš? - Aby mi rozuměl.
On ti rozumí. I my ostatní, bohužel.
Mohl bys mi říct,
kde je
další pupen?
Nevěř jí. Javani jsou lháři a zloději.
A Pookooové jsou závistivé myši.
Už abych měl ten pupen a vyhnal vás z mého ostrova.
Hele! Je tu dost pupenů pro oba.
Viděl jsem je.
Celý život jsem úplně sám.
Teda, od toho velkého sesuvu v Údolí.
Mám spoustu času na plavání a koukání.
Jú, já vám viděl věci.
Stromy, mušle, kameny,
kameny víc děsivé, míň děsivé...
Strašidelné kameny, jasně. Co ty pupeny?
Pokud vím,
hezké zářící pupeny mají jen staří Dzoové.
Dzoové.
Kráčející sady.
No ano! Javanové žili v jejich větvích.
Ale... oni zmizeli.
Jo, až na ty čtyři mrtvé.
Pardon, je to strašidelné slovo, ale neumím říct jinak, že nežijou.
- Nejsou živí, ale mrtví. - Co ty pupeny?
Prosím. Kde je nejbližší mrtvý Dzo?
Tak ten je u Velkého vodopádu.
Jo, je fakt velký.
Dzo, vodopád. Oba jsou obří.
Kde je ten Velký vodopád?
Je mimo Údolí. Daleko za útesy.
Chci vám říct ještě něco,
ale nevím, co byste řekli, kdyby...
Ollie?
Nikdo?
Někdo?
No tak.
Proč šplháš takhle?
Vidíš ty tlapky? Jak se s tímhle dá lézt?
Křídla jsou na létání.
- Já nelítám. - Zkus to. I ptáčata létají.
A co mám dělat? Roztáhnout křídla a...
Blbý křídla!
Nemůžeš hrabat.
Nic nechytíš.
Nemůžeš šplhat. To je...
- Jsou k ničemu. - Mlč.
Jsi majestátní stvoření.
Zato já,
já jsem malá, chlupatá a každý mě chce sníst.
Moc si o sobě nemysli. Určitě nejsi mňamka.
- Rychle, trus! - Není čas!
Potři mě trusem, chci být hovniválek!
Tati? Tati! Kde jsi?
Počkat, to je Ohnivé vlče?
Kam jsi šel?
Vlci mluví?
Jak sáhneš na pupen, rozumíš všem.
Ztratil se.
- Chudák, potřebuje pomoc. - Já vím.
Pak zavolá kámoše, ti se na tebe vrhnou
a navždy ti zničí život.
Aha. To bylo podivně konkrétní.
Co je to za puch?
Mlč, ano?
Ne. Fuj, něco tady páchne.
To vlče má někde tady tátu.
Přímo tady.
Tady jsi. Co to děláte?
Hledáme naši kořist.
Myslíš ty, co utíkají?
Leť! Jsi teď přece Javan!
Leť, Ollie!
Ticho! Snažím se utéct!
Bacha!
To bylo jako létání.
- Do jeskyně! - Kam myslíš, že jdu?
Proč sem nejdou za námi?
Možná kvůli tomu děsnému smradu.
Aha. Jak to páchne?
Hm, to nevím.
Tak to popiš.
Jako noční můra, ale smrad.
- Cítím to v puse. - Kde?
Všude.
Jsme v doupěti kořenhada.
Ne. Tak tohle ne. Ne, já teda ne.
Hele, já nemám ráda tebe a ani ty mě...
Tiše! Uslyší nás.
Bože. Kořenhadi neslyší, jen vnímají vibrace.
Dobře.
Mám plán. Musíme přejít ty kořeny.
Ty seš taky hluchý? Teď jsem řekla, že cítí vibrace.
Kořeny a hadi vypadají stejně. Takže ne.
To teda fakt ne. Vymyslím jiný plán.
Přestaň si hrát na šéfku a poslechni mě.
Musíš použít pookooský čich.
Pookooové vidí pachy.
Pookooové vidí pachy?
Takže, nejdřív zavři oči.
Zavřít? V hadím doupěti?
Ignoruj všechny pachy kromě toho, co je před tebou.
Propána! Vy vážně vidíte pachy!
Jako bych měla oči v nose!
- Soustřeď se, prosím. - Jasně.
- Kořen. - Jde nám o život. Jsi si jistá?
Jo, naprosto.
Je to kořen. Můžeš mi věřit.
Tak jo! Tohle zmáknu.
Vidím, že tohle je...
- Kořenhad. - Kořen, nebo had?
Říkám kořenhad.
Zdůrazňuju „had“.
Nezdůrazňuju „kořen“.
Říkej „kořen“, nebo „had“. Kořen, nebo had.
Oukej. Had.
Fajn. Čichej dál.
Tak jo, kořen. Běž.
Kořen, fakt. Dobře.
Had, rozhodně had.
Zkus ten velký vpravo.
Kořen.
Kořen. Krok doleva.
Ne, had!
Tudy. Stůj!
Krok doprava.
Super! Kořen.
Had. Jasně.
Doleva. Had. Tamhle.
Tak jo, kořen. Dobře. Jdi dál. Jo.
Už tam budem.
Zvládáme to! Teda, já to zvládám.
Sssvačina.
Sssladká.
Sssuper.
To není dobrý.
Utíkej.
Sssladká.
- Ssstojí. - Sssežrat.
Dokážeme se ubránit. Vyklovu jim oči, ty je zbij.
Zbláznil ses? Ne. Musíš vzletět!
Říkám ti, že nelítám!
My umřeme!
Klid! Soustřeď se na vztlak a tah!
Peřím ti proudí vzduch!
Peřím? Jako tímto?
To jsou krovky! Použij letky!
- Cože? - Máváš, nebo padáš!
- Padám? - Mávej!
Tak se Javani učí létat, věř mi!
Já se bojím!
Tak věř sobě!
Mávej, Ollie, mávej!
Ollie, ty letíš!
Vážně? Letím?
- Já letím! - Pozor!
Bacha!
Máš to!
Jo! Jsi přirozený talent.
To je boží.
To je úžasný pocit!
Přelet radši nezkoušej.
Cože to? Přelet? Jdu na to!
Opatrně!
Teda, co to je?
Vzestupný proud. Vystoupej s ním.
Skvěle, Ollie. Můžeš zamířit dolů.
Řekla jsi „dolů“?
Ollie...
Ollie!
Proč jsi mi to neřekla dřív?
O létání jsem ti říkala několikrát.
Asi jsi to špatně vysvětlila.
Jinak bych to pochopil.
Díky. Víš jak, za to...
žes mě postrčila.
Není zač.
Za postrkování mi dosud nikdo nepoděkoval.
Tak jo. Velký vodopád je někde tu.
Jdeme hledat.
Už se stmívá.
A dole je mlha.
Najdeme ho ráno.
Ten zvuk znám.
Někdo má hlad.
Jsem v pohodě.
Jasně.
Javan musí jíst neustále.
Podle mého odhadu
se sotva držíš na nohou.
Na, křovínek. Zasytí tě.
Zvykneš si na to. Za pár let.
Nejde mi... Tohle jíte dobrovolně?
Javani křovínku vděčí za život.
Bez Dzoů jsme přišli o potravu.
Křovínek nás sytil, ale ne dost.
Skoro jsme pomřeli.
To jsem nevěděl.
Tolik jich zemřelo.
Kamarádi, sestřenice,
tety, strýcové.
Máma s tátou.
Byla jsem nejstarší, takže...
To já jsem hledala jídlo pro sestry, aby nehladověly.
Ne že by to někdy ocenily, že.
Pro ně jsem panovačná otravná ségra.
Ale když je neuživím já,
tak kdo?
To zní jako...
těžké břemeno.
Ano.
Naštěstí jsem našla ty piplety.
Zachránily nás.
Co prosím?
Našla jsem novou potravu.
Už před lety.
A vlastně, tehdy jsem poprvé viděla Pookooa.
Neznala jsem to, ale jeden prcek mi ukázal,
jak otevřít pipletový lusk.
Vypadáš vyčerpaně.
Asi už je čas jít na kutě.
Dobrou, Ollie.
Jo, a Javani spí hlavou dolů.
To byl vtip!
Ollie?
Ollie!
Velký vodopád!
Hele! Tamhle je Dzo!
Tati, já mám hlad.
Já vím. Pořád to opakuješ.
Protože mám hlad!
Vlci! Je to vlčí doupě.
Nazdárek!
Konečně vás mám. Nestihl jsem vám říct...
- Jo, vlčí doupě. Podstatný fakt! - Nedostaneme se tam.
Já vás tam dostanu, bez obav. Zaměstnám je.
Počkat, to bys pro nás udělal?
No, vy dva jste moji jediní kamarádi.
A až se změníte, nebudu mít už žádné přátele, takže...
Tak jsem doufal, že...
Dáme ti pupen! Mohl bys být Javan.
Nebo Pookoo.
Mají bombový čich.
Pookoo?
To by bylo super!
Seženeme ti pupen, Boogle.
Slibuju.
Děkuju. Rychle, nebude moc času.
Ale počkej, jak vlky zaměstnáš?
Budu jejich oběd.
To je ale velká ryba.
Zamlouvám si hlavu.
Tati, ona ti utíká!
Pupeny! Ty pupeny!
Ale... je jen jeden.
Ne, musí jich být víc. Boogle to říkal.
Nemáme čas. Vezmu si ho.
Hele, no počkej. Proč?
Zas budu létat a spolu pak najdeme další.
Co je? Ty mi nevěříš?
Ty mi fakt nevěříš?
Au.
Poslyš, moji tvorové na mě spoléhají.
- Aha. A moji ne? - Prosím tě.
To ani zdaleka není totéž.
Tak poslyš.
Mým úkolem je vykrmit je na zimu.
- Vykrmit? - Jo. A dochází nám piplety.
Vám?
- Ano. - Vzala jsi je mně.
Cože? Já jsem ti nikdy nic nevzala.
Ty si to vážně nepamatuješ, že?
A co jako? Ollie, o čem to mluvíš?
Malý Pookoo, co ti ukázal, jak otevřít lusk.
To jsem byl já.
Vše jste snědli, vyhnali nás a teď žijeme ze zbytků.
Táta říkal, ať cizím nevěřím, ale já ho neposlouchal!
A je to moje vina! Byl jsem důvěřivý, naivní a hloupý.
My zimu nepřežijeme, rozumíš?
Pomřeme hlady!
Já...
Za všechno můžu já.
A víš co?
Můj vlastní táta
se mi ani nepodívá do očí.
A to všechno proto,
že jsem ti věřil.
- Boogle! - Boogle!
- Pomoc! - Boogle!
- Boogle!
Pomoc!
Ollie?
A Nikdo?
Vy jste Booglové? Co se stalo?
Byl tam jen jeden pupen. Křikli jsme „Boogle“ a dotkli se ho.
A já řekla „Pookoo“, než jsem sáhla na ten první.
Tak asi pupeny fungují.
Řekneš, čím chceš být.
Super. Teď se vrátit v čase a zopakovat to.
Ivy, jsme ryby.
Záchrana Pookooů je díky tobě v nedohlednu.
- Ollie... - Hele.
Ty jsi Javan.
Já Pookoo.
Spolu nám to neklape.
Teď se rozloučíme.
Takže...
Čus, Ollie! Budeš mi chybět!
Užij si booglí život!
O dalších pupenech řeknu jen Ivy.
Je jich spousta!
Tak se měj, Ollie!
Nikdy na tebe nezapomenu!
Nechci se v tom šťourat,
ale asi spolu moc nevycházíte, co?
Jo, co se dá dělat.
Poslyš, ty pupeny
jsou na vrcholu Strašidelného vodopádu.
Bojím se to i nahlas říct. Nejděsivější místo Údolí.
Dostaneme se tam jedině společně,
tak se koukejte rychle usmířit, jo?
Fajn.
Řeknu vám malé tajemství.
Při pohledu na mě si asi myslíte: „Boogle má vše.“
Je chytrý, hezký, okouzlující, chytrý.
Ale pravdou je,
že Boogle nemá vše.
Celý život si plavu tady v tom jezeře
a vím, že mi něco chybí.
Teď už vím co.
Byl jsem sám.
A můžu ti říct, že když jsi tak dlouho sám,
časem tě pohltí hodně černé myšlenky.
Chci říct,
že potom vážně oceňuješ to, proč potřebujeme jeden druhého.
Ollie.
Já...
Když jsem byla malá, byls první Pookoo, kterého jsem potkala.
Moje sestry hladověly.
A já měla strach.
Ale něco na tobě mě přimělo ti věřit.
Byl jsi hodný.
Ukázals mi, jak se jí piplety.
Pak jsi zmizel.
Nevěděla jsem kam.
Ale...
nikdy jsem na tebe nezapomněla.
A Ollie...
Já netušila, jak jsem ti ublížila.
Strašně moc mě to mrzí.
Koukejte!
Tak jsme tady.
Strašidelné vodopády.
Pupeny! Desítky pupenů!
Plavu pro ně!
Jo, to jsem zkoušel.
Pro jednoho je vodopád moc silný,
ale pro trojku Booglů ne.
Formace Megaryba!
- Megaryba? - Megaryba. Jo.
Plaveme těsně u sebe. Megaryba!
Plavte jako jeden!
Super. Ještě dvakrát.
Jo, rybko!
Co to vidím? Co to je?
Ryba?
- Ryba? - Ryba.
- Ryba? - Ryba?
Co jsou zač?
Tohle? To jsou strašidelné kameny.
Ryba!
Formace Megaryba!
Už to bude!
Co teď? Někdo nějaký nápad?
Tati!
Teď máme šanci.
Na co čekáme? Plaveme!
To vlče. Chyť mě za ocas!
- Ano! - Zvládli jsme to.
Jaks to dokázala?
Já? To ty jsi hvězda.
Talent od přírody.
Slyšíš to?
Dzoové.
To jsou oni.
Mám nápad. Společně, na tři.
- Raz, dva, tři! - Raz, dva, tři!
- Pookoo! - Javan!
- Jo! Díky! - Ano! Jsem zpátky!
Jsem to zase já!
Haló?
Jo, Boogle.
Co bude z tebe?
Právě přemýšlím.
Pookoo, Javan, šišježek, nebo...
Ne, počkat. Už vím.
Možná bych mohl být...
Ohnivý vlk!
Boogle?
Boogle nikdy neexistoval.
Odjakživa jsem to byl
já.
Příběh.
To ty... ty jsi rozerval Údolí.
Vytvořil jsi hráz. Vyhnal jsi Dzoy.
Ano, ano a ano.
Jsem dobrej. Co na to říct?
Proč? Vše jsi zničil. Byl tu klid a mír a tys to zničil.
- Způsobils trápení. - Co mé trápení?
Byl jsem nejmenší z vrhu a smečka mě odvrhla, abych umřel.
Nikdo z ostatních tvorů se mě nechtěl ujmout.
Tak jsem sám sobě slíbil, že jednou spálím Údolí
a ti, co přežijí, se mi budou klanět.
Byl jsem vládcem,
dokud na mě ty stromové příšery nehodily pupen
a neuvěznily mě v odporném rybím těle.
Pupeny.
Tak dlouho jsem čekal, až někdo přijde.
Nějaký důvěřivý hlupák. Jako ty!
„Ach, Ollie. To bys pro mě udělal? Teda.
Jsi můj nej kámoš.“
Napadlo tě to vůbec?
Myslel sis, že ti trapní Stromoví vlci
byli Ohniví vlci?
Ivy!
Ne, to ne. Ivy!
„Ivy!“
Proč brečíš? Chtěl ses jí zbavit, ne?
Je snad tvoje kámoška?
V Údolí žádní přátelé nejsou.
Je čas, aby v Údolí opět zavládl strach.
Ollie.
Mýlí se v tobě.
Uchovej
své srdce
otevřené.
To ne! Ne! Ivy!
Ne.
Musíš na Javanskou skálu.
Ivy?
Pomozte jí.
Ivy!
Kde... kde je Ivy?
Promiň, drobečku.
Je... pryč.
Ivy.
Ne.
Odpusť mi to.
Byla jsi
nej kámoška,
co jsem měl.
No tak.
Povídej mi ještě něco hezkého.
Jak to, že jsi tu, když... Řekla, že jsi pryč!
Šla jsem ti pro jídlo.
Měla jsem pravdu.
Pořád jsi hodný prcek Pookoo.
No, tak ten hodný prcek Pookoo
vždycky všechno pokazí.
Něco ti ukážu.
Baf!
Hnízdo mého bratra poškodila voda.
- Vnuk by mu mohl pomoct. - Jo?
Jo. Je zručný opravář.
A taky zručný ničitel.
Máváš, nebo padáš.
On spadl!
Nic mi není.
Vím, že to nezmění nic na tom, jak jsme vám ublížili.
A hluboce se za to omlouvám.
Chci, abys věděl,
že není pravda, že vše zkazíš.
Jejich rodiče zachránily piplety,
které jsi mě naučil jíst.
Bez tebe by tady nebyli.
Děkuju.
To je on! To je Ollie!
- Je miloučký. - A má nos!
Proč je načechraný?
Jak sem s tak malými křídly vyletěl?
Neumím lítat. Jsem Pookoo.
On umí mluvit!
Ahoj, hovniválku. Vzpomínáš?
- Potřely jsme tě trusem. - Ano.
Děkuju. Zachránily jste mě.
Hele! Sněží!
- Sněží! - Miluju sníh!
Sněží! Jéje!
- Sněží! - Nebude škola!
Sněží!
Tohle není sníh.
Ohnivý vlk.
Oheň se rychle šíří.
Obloha není bezpečná. Všichni do hnízd!
Musíme Údolí pomoct.
Počkat! Zastavte se!
Musíme pomoct.
Je to nebezpečné. Postarejme se o sebe.
Tak jo, poslouchejte!
Moje starší sestra je panovačná a otravná a pánovitá.
Možná i trochu tyranka.
Moment!
Mluvím.
Vyrušuje a moc mluví.
A má moc velký háro.
Na tom se objektivně shodneme. Ale!
Odjakživa kvůli nám riskuje svůj život.
Bez ní bychom tu nebyli.
Myslí si, že to nevím, ale já vím.
Možná nemá vždy pravdu, ale v tomhle pravdu rozhodně má.
- Údolí potřebuje pomoc. - Jo, Ivy má fakt pravdu.
Ti tvorové nemají kam utéct!
Pomůžeme jim. Zavedeme je k vodě.
To je skvělý nápad, Violet. Uděláme to taky.
Drž se u mě!
Neboj. Přišli jsme pomoct.
Ostrov Pookooů. Jen tam je bezpečno.
Jak je tam dostaneme?
Děkuji za záchranu mého syna.
Co se říká?
Děkuju.
Pomůžeme vám.
Všichni na palubu! Šupem!
Nebojte, žádnou paniku!
Můj hrdino.
Odplouváme!
- Ollie? - On je naživu?
Mami! Tati! Pomozte nám!
Ollie!
Ne!
Ivy!
Pozor! Uteč od těch stvůr!
Tati, oni na nás neútočí. Jsou to tvorové z Údolí.
Nemají kam jít. Potřebují nás.
Tati.
Potřebují pomoc.
Pomozte jim na ostrov.
To nemůžeme, Ollie.
Věřit můžeš jedině Pookooům. To přece víš.
Ne, tati. Ten Příběh je pravdivý.
Dzoové, Ohnivý vlk, pupeny.
Použil jsem je a sám se proměnil. A něco jsem se naučil.
Společně
jsme silnější.
Tati, vím, že se bojíš.
Ale musíme si vzájemně věřit.
Ollie!
Máme málo času.
Za mnou.
- Co plánuješ? - Jak řekl Ohnivý vlk.
Dzoové ho proměnili pupenem. Zkusíme totéž.
Jsi si tím jistý?
Ne.
Dzoové, jste tady?
Slyšíte mě?
Ollie? Zrychli!
Potřebuju jediný pupen. Dáte mi ho?
Prosím. Údolí potřebuje vaši pomoc.
Prosím.
Dzo.
Dzoové.
To není možné.
Takže, Ollie, my to dáme.
Ollie?
To je náš syn!
Nepřibližuj se k nim.
Ollie, našel jsi další pupen.
Ale, tak ty sis všiml?
Naivní Ohnivý vlčku.
Jsi lepší jako...
Boogle!
Mysleli jste, že spadnu do stejné trapné pasti?
Kdo je tady teď naivní?
Ollie, Ollie, Ollie.
Co jako uděláš teď?
Do vody skočit nemůžeš, je hluboká
a jako Dzo se potopíš.
Pozor, nespadni!
Myslíš, že jsi Dzo? Že v Údolí znovu nastolíš mír a harmonii?
Jsi jen vzteklá krysa a marně bojuješ za to, co je tvé.
Jenže tentokrát jde o tvůj život.
Tohle je teď moje údolí.
Cože?
Ne.
Je to naše údolí.
Ne.
Ne, to ne.
Co to děláš? Přestaň.
Nech toho!
Hele. Můžeš mi věřit.
Ne!
Ollie!
Ty žiješ!
Já se bála, že je po tobě!
Kde... jak jsi... já...
Dzoové mě našli.
Mají takové věcičky, víš? Kouzelné pupeny.
Překlad titulků: Lucie Olešová