Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫- מי אני עכשיו? -‬
‫אני אעצור אתכם לרגע.‬
‫אני אולי.‬
‫ואולי תופתעו,‬ ‫אבל זה לא היום הכי גרוע בחיי.‬
‫לא, לא.‬
‫היום הזה היה מזמן, כשהייתי ילד.‬
‫מאז שאני זוכר,‬
‫נראה שהסקרנות תמיד גברה עליי.‬
‫היי, אבא.‬
‫אתה צמא?‬
‫אולי! אסור לך לסמוך על אף יצור אחר.‬
‫אולי-קטני שלי!‬
‫הכנתי לך כובע קטיף חדש.‬
‫הוא ירד מהאי.‬
‫ירדת מהאי?‬
‫אבל, אמא, לא תאמיני מה ראיתי.‬
‫זה היה מדהים!‬
‫היו שם עלים עם עיניים.‬
‫ודג ענק עם קשקשים צבעוניים חייך אליי.‬
‫דג צבעוני גדול?‬ ‫לא אכפת לי מה ראית! אתה לא יורד מהאי!‬
‫אבל למה?‬ ‫-כי זה מסוכן. זה למה.‬
‫אנחנו דואגים לך.‬
‫אני לא מבין מה הסיפור. בסך הכול חקרתי.‬
‫בן, הפוקו לא אמורים להיות סקרנים.‬ ‫מה הסיסמה שלנו?‬
‫"היום תתחבא, ומחר תזכה לחיות."‬
‫בדיוק.‬
‫לכן זכינו לקבל את אף הפוקו שלנו,‬
‫כדי שנוכל להריח איומים ולהתרחק מהם.‬
‫אנחנו מריחים הכול, אבל לא כל דבר הוא איום.‬
‫יודעת מה? זהו. אני מספר לו את הסיפור.‬ ‫-קאלו, לא!‬
‫רגע. "הסיפור"?‬
‫כאילו, ה-סיפור? אני רוצה לשמוע!‬
‫הוא צעיר מכדי לשמוע על... הזאב.‬
‫יהיו לו סיוטים.‬ ‫-לא! ההורים של לוד סיפרו לו.‬
‫לא נראה לי שכדאי ללמוד מההורים של לוד.‬ ‫-אוי, נו, בחייך.‬
‫מה...?‬ ‫-הוא צריך לדעת!‬
‫סבתא?‬
‫לצלילי השריקות מבשרות הרע של הרוח,‬
‫היצור האפל הגיע בלילה שחור ונטול עננים.‬
‫המשמיד הגדול שהצית אש גיהינום‬
‫העלה את העמק באש.‬
‫וואו, זה הולך להיות אדיר!‬
‫אמא, אתה רוצה להירגע, בבקשה?‬
‫לא!‬
‫הכול החל לפני זמן רב,‬
‫כאשר העמק היה מקום שונה מאוד.‬
‫לא תמיד הפוקו חיו על אי, כמונו.‬
‫הם חיו בין החיות האחרות,‬
‫ופחדו מהזאב האכזרי שאיים על העמק.‬
‫אבל אז הכול השתנה.‬
‫לעמק הגיע יצור ענקי,‬
‫הדזו,‬
‫הבוסתנים המהלכים המרהיבים.‬
‫בחוכמתם ובטוב ליבם,‬
‫הדזו הציעו ליצורים מתנה.‬
‫מבין ענפיהם גדל תרמיל זוהר וקסום,‬
‫שהיה לו את הכוח המדהים‬
‫להפוך יצור אחד ליצור אחר.‬
‫התרמילים אפשרו להם להבין אלה את אלה,‬
‫וכך איחדו בין כולם.‬
‫אך הזאב, שהיה מריר‬ ‫כיוון שאיבד את שליטתו על העמק,‬
‫תיעב את דרך החיים החדשה,‬
‫ולכן גנב את מתנת הדזו על מנת להפוך למפלצת.‬
‫הוא הפך לזאב האש!‬
‫כדי להשמיד את התרמילים, הוא תקף את הדזו!‬
‫הוא קטל את ארבעת הראשונים!‬
‫ואז הבריח את השאר.‬
‫הוא גרם למפולת סלעים,‬
‫שיצרה סכר.‬
‫הוא אסר על הדזו שנותרו‬ ‫להיכנס לעמק לעולמים.‬
‫בלי הדזו,‬
‫הוא החזיר את יצורי העמק‬
‫לחיים של פחד וחוסר אמון.‬
‫וזאב האש עדיין שולט בעמק‬
‫עד עצם היום הזה.‬
‫סיפור טוב, הא?‬
‫ככה ככה.‬
‫מה זאת אומרת "ככה ככה"?‬
‫איפה הדם? איפה הזוועות?‬
‫אולי זאב האש יקרע‬ ‫את הקיפוד-צטרובלים לגזרים‬
‫ויזלול את הקרביים שלהם? זה יהיה אדיר!‬
‫יודעת משהו? הוא הבן שלך.‬
‫אנחנו אוהבים אותך.‬ ‫אנחנו רק רוצים שתהיה מוגן.‬
‫אני יודע.‬ ‫-תסתכל מסביב.‬
‫המקום הזה, הפוקו שסביבך,‬
‫הם הדברים היחידים שאתה לא צריך לפחד מהם.‬
‫לכן אנחנו חוגגים היום,‬
‫כדי להביע תודה על יבול הפיפלט.‬
‫אנחנו ברי מזל שכל זה שלנו.‬
‫מוכנים? היכון! מסור את הפיפלט!‬
‫ג'אוואן?‬
‫אני יודע שאנחנו לא אמורים להיות סקרנים.‬
‫אולי!‬
‫אני מריח שאתה פה איפשהו.‬
‫היי, איפה אתה?‬
‫אבא, אל תדאג. הוא לא מסוכן.‬
‫הוא חכם. תסתכל.‬
‫לימדתי אותו איך.‬
‫לימדתי אותו לאכול!‬
‫אולי,‬
‫מה עשית?‬
‫כן, זה היה היום הגרוע בחיי.‬
‫איך אומרים? "הסקרנות הרגה את החתול."‬
‫אני לא יודע מה זה חתול,‬ ‫אבל הסקרנות שלי בהחלט גזרה את גורל הפוקו.‬
‫הג'אוואן, הם אוכלים הכול.‬
‫והם מתרבים משנה לשנה.‬
‫הם רק לוקחים ולוקחים.‬
‫אבל מה עם מנות החירום?‬
‫הן נגמרו.‬
‫המחסן כמעט ריק.‬
‫איך נשרוד עד סוף החורף?‬
‫נצטרך למצוא עוד פיפלטים, או...‬
‫או שמה?‬
‫שנמות ברעב.‬
‫אה... אבא.‬
‫אבא, הייתי על פני השטח עם עלי הסוואה.‬
‫ו... הצלחתי למצוא את זה.‬
‫למה הייתי חייב להאכיל‬ ‫את הג'אוואן ההוא? מה לא בסדר איתי?‬
‫זה עובד?‬
‫אבא, זה עובד!‬
‫תקשיבו, כולם!‬
‫מצאתי את הפתרון!‬
‫יש!‬
‫בסדר.‬
‫תראו מי הגיע.‬
‫גיבור.‬
‫בוא נראה אותך.‬
‫שק נוצות מטומטם. בוא הנה!‬
‫למה אתה מחכה? בוא הנה.‬
‫בוא אליי!‬
‫תרמיל זוהר?‬
‫כמו בסיפור?‬
‫הסיפור נכון.‬
‫לא. לא, לא.‬
‫אנחנו לא עושים את זה. לא.‬
‫לא צריך תרמילי קסם זוהרים. לא.‬
‫הכול באשמתך, ג'אוואן מטומטם!‬
‫אולי!‬
‫נו כבר.‬
‫אולי! שלום?‬
‫אולי!‬
‫הראש שלי.‬
‫אולי!‬
‫זה אתה?‬
‫כן. אני פה למטה!‬
‫חבר'ה, הוא פה! מצאתי אותו.‬
‫הוא בבור! הוא בבור ממש, ממש אפל.‬
‫מה אתה עושה שם?‬ ‫-נתקעת, מתוק?‬
‫מה כואב? הקרסול, הרגל, הזרוע,‬ ‫הצלעות, הגב? אל תגיד לי שהראש!‬
‫לא, זה לא הראש.‬
‫אני פשוט מרגיש קצת מוזר.‬
‫אז תצא כבר!‬
‫אני בא.‬
‫ג'אוואן!‬
‫מה? איפה?‬
‫רגע, רגע. אני...‬
‫לא. אני...‬
‫ג'אוואן!‬
‫לא, אמא. תעזרי לי!‬
‫אמא, זה אני!‬
‫אולי?‬
‫תעזרי לי.‬
‫אני פוחד, אמא.‬
‫הקול של אולי... מגיע מהציפור הזאת?‬
‫אז אומר...‬
‫שהציפור אכלה את אולי!‬
‫הג'אוואן אכל את אולי!‬
‫לא! אולי!‬
‫קאלי!‬ ‫-הג'אוואן אכל את אולי!‬
‫אי הפוקו?‬
‫ג'אוואן!‬
‫שלום!‬
‫אחורה! תתרחקו ממני!‬
‫רגע, רגע.‬
‫אייבי?‬ ‫-אחורה!‬
‫כן, לילי?‬ ‫-הוא נראה קצת לא בסדר?‬
‫קצת? תראי מה עשית לו, אייבי.‬
‫לכו אחורה!‬
‫ויולט, תפסיקי עם הדרמות.‬
‫הוא בסדר.‬
‫היי, בחורצ'יק. מה שלומך?‬
‫אל תתקרבי. היי, את. אל תתקרבי.‬
‫דרך מוזרה להגיד תודה. הצלתי אותך.‬
‫אנחנו הצלנו אותך.‬ ‫-אם ב"אנחנו" הכוונה אליי,‬
‫לגמרי לבד, בעצמי, בלי עזרה, כרגיל,‬
‫אז כן, אנחנו הצלחנו אותך.‬
‫אל תתקרבי! אל תזוזי. היי, את! ואת.‬ ‫אני אשתמש במקל!‬
‫בוא נניח את המקל.‬
‫וואו, שברת לו את המוח.‬
‫לא שברתי את המוח שלו.‬
‫היי. אני אייבי, ואלה האחיות שלי.‬
‫אנחנו יכולות להציג את עצמנו. אני ויולט.‬
‫זאת ויולט וזאת לילי.‬ ‫-היי!‬
‫אתה צריך טיפ טיפה טיפול רפואי,‬
‫אז אני אקח אותך לצוק הג'אוואן.‬
‫מה? צוק הג'אוואן?‬
‫כן. הבית שלנו. שם.‬
‫אני לא הולך לצוק. זה לא הבית שלי!‬
‫טוב, חבר, תירגע.‬
‫בצוק יש כל מה שצריך כדי לרפא אותך.‬
‫אתה יכול לסמוך עליי.‬ ‫-לסמוך עלייך?‬
‫קורע מצחוק.‬
‫אולי הנפילה שיבשה לו את השמיעה.‬
‫אתה מבין מה אני אומרת?‬
‫אני מבין. אני מבין מצוין‬
‫מה את ושאר הגנבים הערמומיים...‬
‫אני... רגע, אני...‬
‫אני מבין אותך.‬
‫איך אני יכול להבין אותך?‬
‫כי אני לכוד.‬
‫כי אני לכוד בתוך גוף של ג'אוואן!‬
‫תורידו ממני את הנוצות האלה!‬
‫אוי, לא, הלך עליו. מה עשינו?‬
‫אנחנו? התכוונת אליה.‬ ‫-הצילו! אני תקוע!‬
‫את לא עוזרת.‬
‫אני תקוע פה. הצילו! תעזרו לי!‬
‫לעזור לך? תעזור לי! אני זה שמגלגל פה זבל!‬
‫אתה הולך לזוז או מה?‬
‫גם אתה מדבר?‬
‫בדיוק, גאון. ואני מדבר אליך.‬
‫עכשיו עוף מפה. זוז.‬
‫אולי תפסיק לבזבז זמן?‬
‫כמה זמן אני צריכה לחכות לזבל?‬
‫גם את מתחילה איתי?‬ ‫קודם המטומטם הזה, ועכשיו את!‬
‫טוב, לא צריך לצעוק.‬
‫מניין לי לדעת?‬ ‫לי זה נראה כמו כדור עפר קטן.‬
‫אייבי, עכשיו הוא מדבר עם חרקים.‬
‫על זבל! אייבי, הוא מדבר על זבל.‬ ‫את חייב להגיד לו מה עשית.‬
‫שהצלתי את חייו בגבורה?‬ ‫-נדמה לי שהכוונה לדבר האחר.‬
‫דברים אחרים! ברבים!‬
‫היי, על מה אתן מדברות?‬
‫בסדר. כשהצלתי אותך, ייתכן‬ ‫שהערכתי יותר מדי את יכולת השחייה שלך.‬
‫רגע, גררת את הראש שלי מתחת למים?‬ ‫-ו...?‬
‫וייתכן שאז שפשפתי אותו בטעות עם אבן.‬
‫מה עשית?‬
‫היה גם...‬
‫טוב, מספיק!‬
‫היית חלק. ודי כבד. וסבלתי ממחסור בכוח אדם!‬
‫רגע, זאת את!‬
‫את הציפור הגיבורה שזרקה אותי לבור.‬
‫כן! אני באמת גיבורה.‬
‫בזכותי אתה מוגן מהעכברוש העצבני.‬
‫העכברוש העצבני זה אני!‬
‫ואני לא עכברוש, אני פוקו!‬
‫"פוקו"? מה זה פוקו?‬
‫עכשיו הוא ממציא מילים.‬ ‫עדיין חושבת שלא שברת לו את המוח?‬
‫לא שברתי לו את המוח!‬ ‫-היא שברה אותו.‬
‫אתה סובל לכל היותר מזעזוע מוח,‬ ‫ולכן צריך לקחת אותך הביתה.‬
‫את שוב מדברת על בית.‬
‫למה את מתכוונת?‬ ‫-לצוק.‬
‫הצוק הוא לא הבית שלי!‬
‫מה זה?‬ ‫-אין זמן לשאלות.‬
‫היא לא אוהבת שאלות.‬
‫זה לא מפריע לי! אבל אין מה לשאול,‬ ‫אז תעשו מה שאמרתי ותעופו!‬
‫אני לא יודע לעוף! תעזבי!‬
‫אייבי...‬ ‫-בסדר, תוכנית ב'.‬
‫מה שאי אפשר להריח, אי אפשר לאכול.‬
‫לילי, תחזיקי אותו. ויולט, תמרחי עליו זבל.‬
‫מה?‬ ‫-אני לא נוגעת בזה.‬
‫יהרוג אותך לעשות פעם אחת מה שאני אומרת?‬
‫את כזאת שתלטנית!‬
‫די!‬
‫לא! לא ככה. ככה.‬
‫את רוצה איך הנוצות מתקשות?‬
‫צריך פשוט לתקוע את הזבל עד הבסיס.‬
‫אוי, חמוד. נראה כמו תינוק זבל קטן.‬
‫טוב, עופו לצוק.‬ ‫לילי, את אחראית כל עוד אני פה.‬
‫יש!‬ ‫-מה? אני יותר גדולה!‬
‫זה לא מה שקובע.‬ ‫-ממתי?‬
‫מאז שאני הכי גדולה.‬ ‫תעשי מה שאמרתי ללילי לעשות!‬
‫ממש רודנית.‬
‫בהצלחה, תינוק זבל!‬
‫בוא, מהר!‬
‫תישאר פה. אתה יכול לסמוך עליי.‬
‫לסמוך עלייך?‬
‫זאב האש?‬
‫אבא צדק?‬
‫תרמילים מטומטמים וציפורים מטומטמות.‬
‫שינויי צורה מטומטמים.‬
‫היי!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-יש בסביבה זאב אש!‬
‫זאב אש? איפה?‬
‫מה זה זאב אש?‬
‫הוא הלך. נראה לי.‬
‫רגע, אני מכיר אותך. לא נפגשנו פעם, מזמן?‬
‫כן.‬ ‫-ידעתי!‬
‫לפני רגע זה מזמן, נכון?‬
‫לא.‬ ‫-אה, אז לא.‬
‫אבל אני הבוגל היחיד באגם, אז כן!‬
‫מי אתה?‬
‫כן, בקשר לזה...‬
‫קצת קשה להסביר. אני בגוף הלא נכון.‬
‫אה... הגוף הלא נכון.‬
‫נשמע כיף. איך זה קרה?‬
‫טוב, נפלתי לבור, והיה שם תרמיל זוהר,‬
‫שסבתא שלי סיפרה לי עליו, מהדזו.‬
‫הבוסתנים המהלכים שהיו פעם, מזמן.‬
‫למה אני מנסה? זה לא הגיוני.‬
‫זה היה תרמיל זוהר יפה?‬
‫כן.‬
‫כן, ראיתי כאלה.‬
‫באמת? אתה יודע איפה יש עוד?‬
‫כן, אני יודע.‬
‫אתה רואה? בצד השני של החורשה.‬
‫תחפש עץ מת גדול ועגול.‬
‫הבנתי. תרמיל זוהר, עץ מת גדול ועגול.‬
‫תודה! איך קוראים לך?‬ ‫-בוגל. ולך?‬
‫אולי. תודה, בוגל!‬
‫עץ מת גדול ועגול, תרמיל זוהר.‬
‫-שלום.‬
‫אני מחפש תא זוהר.‬ ‫-חבר! שכחת שאמרת לך להישאר שם?‬
‫אני אחזור להיות פוקו. תמצא עץ מת.‬
‫אני אחזור להיות פוקו.‬
‫דג מחייך אמר לי.‬ ‫-דג מחייך, תרמיל זוהר קסום.‬
‫דג מחייך אמר לי.‬ ‫-זה הולך ומתדרדר.‬
‫טוב, עצור!‬
‫אתה תיפצע שוב.‬
‫מה אתה צריך?‬
‫את התרמיל הזוהר.‬
‫אני צריך אותו כדי להשתנות בחזרה, בסדר?‬
‫לפוקו.‬
‫אז כשתקבל את התרמיל,‬ ‫אתה מבטיח לחזור איתי לצוק?‬
‫כן, בטח, מה שתגידי.‬ ‫-בסדר.‬
‫הנה התרמיל היקר שלך.‬
‫אל תיגעי בו!‬
‫כדי שתוכל להפוך לפוקו...‬ ‫-לא, תפסיקי!‬
‫...היצור המוזר שהמצאת, ואז נוכל לחזור לצוק.‬
‫לא!‬
‫לא. די, הבטחת.‬
‫רגע, מה הריח הזה? למה הריחות כל כך חזקים?‬
‫לא... בבקשה, לא.‬
‫איפה הנוצות היפות שלי? איפה הכנפיים שלי?‬
‫מה הטפרים הקטנים המגעילים האלה?‬
‫מה עשית?‬ ‫-רגע, לא. סליחה.‬
‫מה אני עשיתי?‬
‫לקחת את התרמיל שלי והפכת לפוקו.‬
‫תרמיל? פוקו?‬
‫רגע, אז לא שברתי לך את המוח?‬
‫לא!‬ ‫-ידעתי! בבקשה, ויולט.‬
‫היית חייבת לגעת בתרמיל? למה?‬
‫למה לא אמרת לי לא לגעת בו?‬
‫אמרתי.‬ ‫-מתי?‬
‫ממש לפני שנגעת בו.‬
‫טוב, ברור שלא הסברת מספיק טוב,‬
‫כי אחרת, הייתי מבינה.‬
‫יודעת מה? נמאס לי.‬
‫נמאס לי! אני לא מבזבז עלייך עוד שנייה,‬
‫כי בסך הכול הרסת לי את החיים!‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫חתיכת ראש אגוז!‬
‫אני לא מבינה למה אתה כועס.‬ ‫זה לא שמשהו מזה באשמתי.‬
‫"משהו"? הכול באשמתך.‬
‫תגיד דבר אחד.‬ ‫-זרקת אותי לבור.‬
‫רגע, אתה העכברוש העצבני‬ ‫שסנוור את הג'אוואן.‬
‫אני כל הזמן אומר לך‬ ‫שאני לא עכברוש. אני פוקו.‬
‫פוקו זה שם ממש טיפשי.‬ ‫הייתם צריכים לעבוד עליו יותר.‬
‫הוא לא!‬
‫אתה מבינים שהוא נשמע כמו "קקי"?‬
‫קודם חשבתי שאני שונא אותך, אבל עכשיו...‬
‫אתה אוהב אותי?‬ ‫-לא!‬
‫אל תדבר שטויות. אני נהדרת!‬
‫שלום.‬ ‫-היי! לאן נדמה לך שאתה הולך?‬
‫לשום מקום.‬ ‫-לא אמין.‬
‫לא אכפת לי.‬ ‫-אתה זומם משהו.‬
‫אתה יודע איך למצוא עוד תרמיל!‬
‫לא.‬ ‫-אתה משקר.‬
‫לא.‬ ‫-אז לא יפריע לך אם אבוא איתך.‬
‫די.‬ ‫-סליחה, חבוב,‬
‫אבל מעכשיו אני איתך עד המוות.‬
‫אני בוחר במוות.‬
‫רגע. בוגל! יופי.‬
‫היי, אולי! מצאת את התרמיל?‬
‫לא! הוא נגנב. מסובך מדי.‬ ‫-סליחה, לא גנבתי אותו!‬
‫מי החברה שלך, אולי?‬
‫היא אף אחת. מהר, תגיד לי איפה יש תרמיל.‬
‫אני לא אוהבת...‬ ‫-היי, אף אחת.‬
‫דגי בוגל... מדברים?‬
‫באמת? איפה?‬ ‫-שאלה טיפשית. הם מדברים.‬
‫דיברת איתו, נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫אבל לא הבנתי את זה עד עכשיו.‬
‫כי את לא כל כך חכמה.‬ ‫-אני מבריקה.‬
‫שלום, בוגל.‬
‫למה את מדברת ככה?‬ ‫-אני רוצה שהוא יבין.‬
‫הוא מבין אותך מצוין.‬ ‫לצערנו, כולנו מבינים אותך.‬
‫אתה יכול להגיד לי‬
‫איפה יש עוד תרמיל כזה?‬
‫אל תסמוך עליה.‬ ‫היא ג'אוואן. הם גנבים שקרנים.‬
‫והפוקו הם מכרסמים קנאים וקטנוניים.‬
‫כשאני אמצא את התרמיל,‬ ‫אני אגרש את כולכם מהאי שלי.‬
‫היי, יש מספיק תרמילים לשניכם.‬
‫ראיתי אותם.‬
‫הייתי לבד כל חיי.‬
‫מאז שמפולת הסלעים הגדולה הציפה את העמק.‬
‫אז היה לי הרבה זמן לשחות ולהסתכל על דברים.‬
‫וואו, הדברים שראיתי...‬
‫עצים, צדפים, סלעים,‬
‫סלעים מפחידים, סלעים פחות מפחידים...‬
‫כן, לא משנה. סלעים מפחידים.‬
‫מה עם התרמילים?‬
‫ממה שראיתי,‬
‫התרמילים היפים נמצאים רק על דזו ישן.‬
‫הדזו.‬
‫הבוסתנים המהלכים?‬
‫נכון! הג'אוואן חיו פעם על הענפים שלהם.‬
‫אבל... הם נעלמו.‬
‫כן, כולם חוץ מארבעה מתים.‬
‫מצטער. אני יודע שמפחיד להגיד "מתים",‬ ‫אבל אני לא יודע איך עוד אומרים "לא חיים".‬
‫לא בחיים. מתים.‬ ‫-בסדר, אפשר להתרכז בתרמילים?‬
‫בבקשה, איפה הדזו המת הכי קרוב?‬
‫אה, כן. ליד המפל הגדול.‬
‫כן, הוא גדול.‬
‫הדזו, המפל. שניהם גדולים.‬
‫איפה המפל הגדול הזה?‬
‫בצד השני של העמק, הרחק מעבר לצוקים.‬
‫היי, היה משהו שהתכוונתי לשאול,‬
‫אבל אני לא יודע מה תחשבו אם...‬
‫אולי?‬
‫אף אחת?‬
‫מישהו?‬
‫הנה זה בא.‬
‫למה אתה עושה את זה ככה?‬
‫תסתכלי על הכפות שלי.‬ ‫איך אני אמור לטפס ככה?‬
‫הן נקראות כנפיים. לכן אנחנו עפים.‬
‫אני לא עף.‬ ‫-תצליח אם תנסה.‬
‫אפילו תינוקות ג'אוואן עפים.‬
‫מה אני אמור לעשות? פשוט לפרוס כנפיים ו...‬
‫כנפיים מטומטמות. אי אפשר לחפור איתן.‬
‫אי אפשר לתפוס דברים.‬ ‫אי אפשר לטפס. זה...‬
‫הן חסרות תועלת.‬ ‫-תפסיק כבר!‬
‫אתה יצור מלכותי.‬
‫אני, לעומת זאת,‬
‫נמוכה, שעירה וכל דבר בעמק רוצה לאכול אותי.‬
‫אל תחמיאי לעצמך. בטח יש לך טעם נורא.‬
‫מהר, הזבל!‬ ‫-אין זמן!‬
‫תמרחי עליי לכלוך! תהפכי אותי לתינוק זבל!‬
‫אבא! איפה אתה?‬
‫רגע, זה זאב אש תינוק?‬
‫לאן נעלמת?‬
‫זאבים מדברים?‬ ‫-כולם מדברים אחרי שנוגעים בתרמיל. תתאפסי.‬
‫המסכן הלך לאיבוד.‬
‫אוי, הוא צריך עזרה.‬ ‫-אני יודע.‬
‫ואז תראי אותו קורא לחברים שלו, שיארבו לך‬
‫ויהרסו את החיים שלך.‬
‫בסדר, תרחיש ספציפי עד כדי מוזרות.‬
‫היי, מה הריח הזה?‬
‫את מוכנה לשתוק?‬
‫לא! משהו ממש מסריח פה.‬
‫האבא שלו נמצא איפשהו.‬
‫הוא ממש פה.‬
‫הנה אתם. מה אתם עושים?‬
‫מחפשים את הטרף שלנו.‬
‫אתה מתכוון לאלה שבורחים?‬
‫עוף! אמץ את גוף הג'אוואן שלך!‬
‫עוף, אולי!‬
‫תשתקי! אני מנסה לרוץ!‬
‫זהירות!‬
‫זה היה כמעט כמו לעוף.‬
‫תרוץ למערה!‬ ‫-מה נראה לך שאני עושה?‬
‫למה הם לא נכנסים אחרינו?‬
‫אולי בגלל הסירחון הנוראי.‬
‫איזה ריח יש פה?‬
‫לא יודעת.‬
‫תארי אותו בדיוק.‬
‫כמו סיוט, אבל זה ריח.‬
‫אני יכולה לטעום אותו.‬ ‫-איפה?‬
‫בכל מקום.‬
‫אנחנו במאורת נחשורש.‬
‫לא, תשכחי מזה. לא אני.‬
‫אני לא מחבבת אותך,‬ ‫ולך נדמה שאתה לא מחבב אותי...‬
‫שקט! הם ישמעו אותנו.‬
‫נחשי שורש לא שומעים טוב! הם מרגישים רטט.‬
‫בסדר.‬
‫זאת התוכנית. נצטרך לחצות את השורשים.‬
‫אם כבר מדברים על שמיעה,‬ ‫אמרתי שהם מרגישים רטט,‬
‫והשורשים נראים כמו הנחשים, אז לא.‬
‫זה לא יעבוד. אני אחשוב על תוכנית.‬
‫תפסיקי להיות שתלטנית לרגע אחד, ותקשיבי לי.‬
‫תצטרכי להשתמש באף הפוקו שלך.‬
‫פוקו רואים ריחות.‬
‫פוקו רואים ריחות?‬
‫טוב, קודם כול, תעצמי עיניים.‬ ‫-לעצום עיניים? במאורת נחשים?‬
‫תקשיבי, אף ריח לא חשוב,‬ ‫חוץ מהסירחון שמולך.‬
‫וואו! אתם באמת רואים ריחות!‬
‫זה כמו עיניים בתוך האף!‬
‫אפשר להתמקד, בבקשה?‬ ‫-נכון.‬
‫שורש.‬ ‫-החיים שלנו תלויים בזה.‬
‫את בטוחה לגמרי?‬
‫כן, אני בטוחה.‬
‫זה שורש. אתה יכול לסמוך עליי.‬
‫בסדר, בסדר. קטן עליי.‬
‫אני רואה שזה...‬
‫נחשורש.‬ ‫-אמרת נחש או שורש?‬
‫אמרתי נחש-שורש.‬
‫הבנת? הדגש הוא על "נחש".‬
‫כשזה יהיה שורש, אני אדגיש את "שורש".‬
‫פשוט תגידי "שורש" או "נחש".‬ ‫"שורש" או "נחש".‬
‫בסדר. נחש.‬
‫יופי. תמשיכי לרחרח.‬
‫בסדר, שורש. קדימה.‬
‫שורש, שורש. יופי.‬
‫נחש. בהחלט נחש.‬
‫תנסה את הגדול בצד ימין.‬
‫שורש.‬
‫שורש. צעד אחד שמאלה.‬
‫לא, נחש!‬
‫מכאן, מכאן. עצור.‬
‫צעד גדול ימינה.‬
‫בדיוק. שורש.‬
‫נחש. ימינה.‬
‫שמאלה. נחש! משם.‬
‫בסדר. שורש, שורש. יופי. תמשיך. כן.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫אנחנו עושים את זה! טוב, בעיקר אני.‬
‫ארוחת ערב.‬
‫טעימה.‬
‫אני מורעב.‬
‫זה לא טוב.‬
‫רוץ.‬
‫ארוחה טעימה.‬
‫תקועה.‬ ‫-כנסו בהם.‬
‫אני חושב שננצח אותם.‬ ‫אני אלך על העיניים, ואת תתאבקי.‬
‫השתגעת? לא. אתה חייב לעוף!‬
‫אמרתי לך, אני לא יודע לעוף!‬
‫אנחנו הולכים למות!‬
‫בלי לחץ! תתרכז בלהרים, לגרוף ולהדוף!‬
‫תרגיש את האוויר זורם דרך הנוצות!‬
‫אילו נוצות? אלה?‬
‫לא, אלה הראשיות! אני מדברת על הציריות!‬
‫על מה?‬ ‫-טוב, אולי. עוּף או בום!‬
‫בום?‬ ‫-לא, עוף!‬
‫ככה הג'אוואן לומדים לעוף. סמוך עליי!‬
‫אני פוחד, אייבי!‬
‫אז סמוך על עצמך!‬
‫נפנף, אולי!‬
‫אולי, אתה עף.‬
‫באמת? אני עף?‬
‫אני עף!‬ ‫-תיזהר.‬
‫זהירות.‬
‫בדיוק.‬
‫כן! יש לך כישרון טבעי.‬
‫זה אדיר.‬
‫איזו הרגשה מדהימה!‬
‫בוא לא ננסה יעף.‬
‫מה אמרת? יעף? כבר.‬
‫זהירות.‬
‫היי, מה זה?‬
‫רוח עולה. פשוט תרכב עליה.‬
‫בסדר, אולי, אתה יכול לקחת אותנו למטה.‬
‫אמרת "לקחת למטה"?‬
‫אולי...‬
‫אולי!‬
‫למה לא אמרת לי לעוף קודם?‬
‫אמרתי. כמה פעמים.‬
‫אז ברור שלא הסברת כל כך טוב,‬
‫כי אחרת הייתי מבין.‬
‫תודה. על... את יודעת...‬
‫על זה שהכרחת אותי.‬
‫אין בעד מה.‬
‫אף פעם לא הודו לי על זה שאני מכריחה.‬
‫טוב, המפל הגדול בטח איפשהו פה.‬
‫בואי ננסה למצוא אותו.‬
‫השמש כבר שוקעת,‬
‫ויש יותר מדי ערפלים.‬
‫נמצא אותו בבוקר.‬
‫אני מכירה את הצליל הזה. מישהו פה רעב.‬
‫אני בסדר.‬
‫בטח.‬
‫ג'אוואן צריכים לאכול כל היום.‬
‫אז להערכתי,‬
‫אתה בקושי מחזיק מעמד.‬
‫הנה, מברשורש. הוא יעזור לך עם הרעב.‬
‫תתרגל לזה... תוך כמה שנים.‬
‫אני לא... אתם בוחרים לאכול את זה?‬
‫הג'אוואן חיים בזכות הדבר הזה.‬
‫כשהדזו עזבו, לא היה לנו מה לאכול.‬
‫המברשורש הרגיע את הרעב, אבל רק לזמן קצר.‬
‫הג'אוואן כמעט גוועו.‬
‫לא ידעתי.‬
‫איבדנו רבים כל כך.‬
‫חברים, דודנים,‬
‫דודות, דודים.‬
‫אמא ואבא שלי.‬
‫אני הייתי הבכורה, אז...‬
‫הייתי צריכה למצוא אוכל לאחיות שלי,‬ ‫כדי שלא ימותו ברעב.‬
‫לא שהן מעריכות את זה לרגע, כמובן.‬
‫הן חושבות שאני אחות גדולה מעצבנת ושתלטנית.‬
‫אבל אם לא אדאג להן,‬
‫מי יעשה את זה?‬
‫זה נשמע כמו... נטל כבד.‬
‫כן.‬
‫איזה מזל שמצאתי את הפיפלטים.‬
‫הם ממש הצילו אותנו.‬
‫מה עשית?‬
‫גיליתי מקור מזון חדש. זה היה לפני שנים.‬
‫כשאני חושבת על זה,‬ ‫זאת הייתה הפעם הראשונה שפגשתי פוקו.‬
‫לא ידעתי מה זה, אבל זה היה איזה קטנצ'יק‬
‫שהראה לי איך לפתוח את זרעי הפיפלט.‬
‫אתה נראה תשוש.‬
‫נראה לי שהגיע הזמן ללכת לישון.‬
‫לילה טוב, אולי.‬
‫אה, הג'אוואן ישנים הפוכים.‬
‫סתם בצחוק!‬
‫אולי?‬
‫אולי!‬
‫המפל הגדול!‬
‫תסתכל! הנה הדזו!‬
‫אבא, אני רעב.‬
‫אני יודע. אתה מזכיר לי כל דקה.‬
‫כי אני רעב!‬
‫זאבים! זאת מאורת זאבים.‬
‫היי, חבר'ה!‬
‫איזה מזל. לא יצא לי להגיד לכם קודם, אבל...‬
‫כן, מאורת הזאבים. די חשוב. מאורת זאבים.‬
‫אין דרך להיכנס.‬
‫יש לי דרך. אל תדאגו.‬ ‫אני אמשוך את תשומת לבם.‬
‫רגע, אתה תעשה את זה בשבילנו?‬
‫טוב, אתם החברים היחידים שלי.‬
‫וכשתשתנו בחזרה, לא יהיו לי יותר חברים, אז...‬
‫אז קיוויתי שתוכלו...‬
‫להביא לך תרמיל! תוכל להיות ג'אוואן.‬
‫או פוקו.‬
‫יש להם אף רצחני.‬
‫פוקו...‬
‫זה יהיה אדיר!‬
‫נביא לך תרמיל, בוגל.‬
‫זאת הבטחה.‬
‫תודה. טוב, תמהרו. אין לכם הרבה זמן.‬
‫רגע, איך תמשוך את תשומת לבם?‬
‫אני אהיה הארוחה שלהם!‬
‫הנה דג גדול.‬
‫אני רוצה את הראש.‬
‫אבא, אתה נותן לו לברוח.‬
‫התרמילים!‬
‫אבל יש רק אחד.‬
‫חייבים להיות עוד. הבוגל אמר שיש המון.‬
‫אין לנו הרבה זמן. אני אקח אותו.‬
‫היי, רגע, רגע. למה?‬
‫אני אהיה ג'אוואן,‬ ‫ונוכל לעוף ולמצוא עוד אחד.‬
‫מה? אתה לא סומך עליי?‬
‫אתה לא סומך עליי?‬
‫אאוץ'.‬
‫טוב, הקהילה שלי תלויה בי.‬
‫ושלי לא?‬ ‫-נו, באמת.‬
‫זה לא אותו דבר. אפילו לא קרוב.‬
‫אני רוצה שתדע שאני אמורה‬ ‫לפטם את הג'אוואן לקראת החורף.‬
‫"לפטם"?‬
‫כן, והפיפלטים שלנו נגמרים.‬
‫הפיפלטים שלכם?‬
‫כן.‬ ‫-את מתכוונת לאלה שלקחת ממני?‬
‫מה? לא לקחתי ממך שום דבר אף פעם.‬
‫את באמת לא זוכרת, מה?‬
‫זוכרת מה? אולי, על מה אתה מדבר?‬
‫הפוקו הקטן שלימד אותך לפתוח פיפלטים?‬
‫זה הייתי אני.‬
‫אכלתם הכול, הברחתם אותנו לבטן האדמה,‬ ‫ועכשיו אנחנו חיים מהשאריות שלכם.‬
‫אבא שלי אמר לי לא לסמוך על זרים,‬
‫אבל לא הקשבתי. כמו תמיד!‬
‫והכול באשמתי,‬
‫כי הייתי פתי תמים וטיפש!‬
‫אנחנו לא נשרוד את החורף. את מבינה?‬
‫אנחנו נגווע ברעב.‬
‫אני...‬
‫הכול באשמתי.‬
‫את יודעת...‬
‫אבא שלי...‬
‫הוא לא מוכן להסתכל לי בעיניים.‬
‫והכל בגלל...‬
‫שסמכתי עלייך.‬
‫בוגל!‬ ‫-בוגל!‬
‫הצילו!‬ ‫-בוגל, הצילו!‬
‫בוגל!‬ ‫-בוגל!‬
‫הצילו!‬
‫אולי?‬
‫ואף אחת?‬
‫אתם בוגלים? מה קרה?‬
‫היה רק תרמיל אחד,‬ ‫ואמרנו "בוגל" רגע לפני שנגענו בו.‬
‫וכשאני חושבת על זה, אמרתי "פוקו"‬ ‫לפני שנגעתי בתרמיל הקודם.‬
‫הם בטח עובדים ככה.‬
‫אתה הופך למה שאתה אומר.‬
‫יופי, זה יעזור לנו כשנחזור לעבר‬ ‫ונעשה הכול מההתחלה.‬
‫אייבי, אנחנו דגים.‬
‫בזכותך, אני עוד יותר רחוק‬ ‫מלחזור הביתה ולהציל את הכפר שלי.‬
‫אולי...‬ ‫-תקשיבי.‬
‫את ג'אוואן.‬
‫אני פוקו.‬
‫לא נועדנו להיות ביחד.‬
‫כאן אנחנו נפרדים.‬
‫אז...‬
‫ביי, אולי! אני אתגעגע אליך!‬
‫שיהיו לך חיים נהדרים כבוגל!‬
‫אני פשוט אספר לאייבי‬ ‫על התרמילים האחרים. יש עוד המון!‬
‫להתראות, אולי!‬
‫אני אזכור אותך לנצח!‬
‫היי, אני לא מתכוון לחטט,‬
‫אבל נראה שאתם לא ממש מסתדרים.‬
‫כן, זה מה שיש.‬
‫התרמילים האלה, אתה צריך להבין,‬ ‫הם בפסגה של מפלי סלע הפחד.‬
‫מפחיד אותי אפילו להגיד את זה.‬
‫המקום הכי מפחיד בעמק.‬
‫נצטרך לעבוד יחד כדי להגיע לשם,‬
‫אז אתם חייבים להשלים מהר, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫אני אגלה לכם סוד קטן.‬
‫אתם בטח רואים אותי‬ ‫וחושבים, "וואו, לבוגל יש הכול.‬
‫"שכל, יופי, קסם אישי, שכל."‬
‫אבל האמת היא‬
‫שלבוגל אין הכול.‬
‫ביליתי את כל חיי בשיטוט באגם הזה,‬
‫בידיעה שמשהו חסר.‬
‫ואז הבנתי מה חסר.‬
‫הייתי לגמרי לבד.‬
‫ואני יכול לספר לך‬ ‫שכשאתה לבד כל כך הרבה זמן...‬
‫אתה מגיע למקומות אפלים.‬
‫אני מתכוון‬
‫שזה גורם לך ממש להבין‬ ‫למה אנחנו צריכים אחד את השני.‬
‫אולי...‬
‫אני...‬
‫כשהיינו ילדים,‬
‫היית הפוקו הראשון שפגשתי.‬ ‫האחיות שלי לא אכלו כבר ימים.‬
‫ופחדתי.‬
‫אבל משהו בך גרם לי לבטוח בך.‬
‫היית טוב אליי.‬
‫הראית לי איך לאכול את הפיפלטים.‬
‫ואז נעלמת.‬
‫לא ידעתי לאן הלכת.‬
‫אבל...‬
‫מעולם לא שכחתי אותך.‬
‫ואולי...‬
‫מעולם לא ידעתי כמה פגעתי בך.‬
‫אני ממש, ממש מצטערת.‬
‫תסתכלו!‬
‫הגענו!‬
‫מפלי סלע הפחד.‬
‫תרמילים! המון תרמילים!‬
‫אני הולך על זה!‬
‫כן. ניסיתי את זה.‬
‫המפל חזק מדי בשביל בוגל בודד,‬
‫אבל לא לשלישיית בוגלים.‬
‫הרכב מגה-דג!‬
‫מגה-דג?‬ ‫-מגה-דג, בטח.‬
‫נשלב סנפירים ונשחה ביחד. מגה-דג!‬
‫שחו כאחד!‬
‫עברנו אחד, נשארו שניים.‬ ‫-כן, מותק!‬
‫מה אני רואה? מה זה?‬
‫דג?‬ ‫-דג.‬
‫דג?‬ ‫-דג?‬
‫מה אלה?‬
‫אלה? אלה סלעי הפחד.‬
‫דגים!‬
‫הרכב מגה-דג מחדש!‬
‫כמעט הגענו!‬
‫טוב, מה נעשה עכשיו? קדימה, מישהו.‬
‫אבא!‬
‫זאת ההזדמנות שלנו.‬
‫למה אנחנו מחכים? קדימה!‬
‫הגור! תתפסו את הזנב שלי!‬
‫יש!‬ ‫-הצלחנו.‬
‫איך עשית את כל זה?‬
‫אני? אתה זה עם כל המהלכים.‬
‫יש לך כישרון טבעי.‬
‫שמעת?‬
‫הדזו.‬
‫אלה הם.‬
‫מה את אומרת? ביחד, בשלוש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫פוקו!‬ ‫-ג'אוואן!‬
‫יש! תודה!‬ ‫-כן! חזרתי!‬
‫חזרתי, מותק!‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫היי, בוגל.‬
‫למה אתה תהפוך?‬
‫בדיוק ניסיתי להחליט.‬
‫פוקו, ג'אוואן, קיפוד-צטרובל, או...‬
‫רגע, אני יודע.‬
‫אולי אוכל להפוך ל...‬
‫זאב אש!‬
‫בוגל?‬
‫מעולם לא היה שום בוגל.‬
‫מאז ומעולם הייתי תמיד...‬
‫אני.‬
‫הסיפור.‬
‫אתה זה... אתה קרעת את העמק.‬
‫אתה יצרת את הסכר. אתה הברחת את הדזו.‬
‫כן, כן וכן.‬
‫אני טוב. מה אפשר להגיד?‬
‫אבל למה? הרסת הכול.‬
‫הייתה פה שלווה, ואתה הרסת אותה.‬
‫גרמת להמון כאב.‬ ‫-מה עם הכאב שלי?‬
‫הייתי הגור הקטן ביותר בשגר שלי,‬
‫אז הלהקה שלי נפטרה ממני,‬
‫ואף יצור אחר לא רצה אותי בקרבתו.‬
‫אז הבטחתי לעצמי שיום אחד אשרוף את העמק,‬
‫וכל אלה שישרדו ישתחוו בפניי.‬
‫שלטתי במקום הזה,‬
‫עד שמפלצות העצים שלחו תרמיל אחד אחרון‬
‫ולכדו אותי בגוף מזוויע של דג.‬
‫התרמילים...‬
‫חיכיתי שנים שמישהו יבוא,‬
‫איזה טמבל תמים שמאמין לאחרים, כמוך!‬
‫"אולי, תעשה את זה בשבילי? וואו!‬ ‫"אתה החבר הכי טוב שלי."‬
‫חשבת בכלל על משהו מכל זה?‬
‫חשבת שלהקת זאבי העצים העלובים האלה‬
‫הם זאבי אש?‬
‫אייבי!‬
‫לא, לא. אייבי!‬
‫"אייבי!"‬
‫למה אתה בוכה? רצית להיפטר ממנה, לא?‬
‫אתה חושב שהיא חברה שלך?‬
‫אין חברים בעמק.‬
‫הגיע הזמן שהפחד יחזור לשלוט בעמק.‬
‫אולי...‬
‫הוא טועה לגביך.‬
‫תשאיר...‬
‫את הלב שלך...‬
‫פתוח.‬
‫לא! אייבי!‬
‫לא...‬
‫אני אקח אותך לצוק.‬
‫אייבי?‬
‫תעזרו לה.‬
‫אייבי!‬
‫איפה אייבי?‬
‫אני מצטערת, מתוק.‬
‫היא... איננה.‬
‫אייבי...‬
‫לא.‬
‫לא...‬
‫אני מצטער.‬
‫היית...‬
‫החברה הכי טובה...‬
‫שהייתה לי.‬
‫די, די.‬
‫אל תפסיק להגיד עליי דברים נחמדים.‬
‫איך יכול להיות... היא אמרה שאת אינך!‬
‫כי הלכתי להביא לך אוכל.‬
‫צדקתי, אתה יודע.‬ ‫אתה עדיין אותו פוקו קטן וטוב לב.‬
‫טוב, נראה שהפוקו הקטן וטוב הלב הזה...‬
‫תמיד הורס הכול.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫בוּ!‬
‫היי, שמעתם על הקן של אחי? נזקי מים.‬
‫הנכד שלי יכול לעזור לו.‬ ‫-כן?‬
‫כן, הוא יודע לתקן דברים.‬
‫וגם בלהרוס אותם!‬
‫עוּף או בום!‬
‫בום!‬
‫אני בסדר.‬
‫אני יודעת שזה לא ישנה את הכאב‬ ‫שאנחנו, ואני, גרמנו לקהילה שלך.‬
‫ואני באמת מצטערת על זה.‬
‫אני רוצה שתדע,‬
‫שלא כל דבר שאתה עושה נגמר רע.‬
‫ההורים של כל הגוזלים ניצלו‬ ‫בזכות הפיפלטים שהראית לי איך לאכול.‬
‫אף אחד מהם לא היה פה אלמלא אתה.‬
‫תודה.‬
‫זה הוא! זה אולי!‬
‫הוא כזה חמוד!‬ ‫-איזה אף גדול!‬
‫למה הוא כזה פרוותי?‬
‫איך הוא עף הנה עם כנפיים כאלה קטנות?‬
‫בתור פוקו, אני לא יכול לעוף.‬
‫הוא מדבר!‬
‫היי, תינוק זבל! זוכר אותנו?‬
‫מרחנו אותך בזבל.‬ ‫-כן, אני זוכר.‬
‫אבל תודה. הצלתן אותי.‬
‫תראו, יורד שלג!‬
‫יורד שלג!‬ ‫-אני מת על שלג!‬
‫שלג!‬ ‫-וואו!‬
‫יורד שלג!‬ ‫-יש! אין בית ספר!‬
‫שלג!‬
‫זה לא שלג.‬
‫זאב האש.‬
‫האש מתפשטת במהירות.‬
‫השמיים לא בטוחים. קחו את כולם לקנים!‬
‫צריך לעזור לעמק.‬
‫רגע! תעצרו, כולכם!‬
‫אנחנו חייבים לעזור.‬
‫זה מסוכן מדי. אנחנו חייבים לדאוג לעצמנו.‬
‫טוב, כולם, תקשיבו לי!‬
‫אחותי הגדולה אולי שתלטנית,‬ ‫מעצבנת, ובלתי נסבלת...‬
‫יש כאלה שאומרים היא רודנית...‬
‫רק רגע!‬
‫אני מדברת.‬
‫היא גם מפריעה וגם מדברת יותר מדי,‬
‫והנוצות שלה מעצבנות בגודלן.‬ ‫כולנו יכולים להסכים על זה, כמובן. אבל...‬
‫היא תמיד סיכנה את עצמה כדי לדאוג לנו.‬
‫אלמלא היא לא היינו פה.‬
‫נדמה לה שאני לא יודעת את זה, אבל אני כן.‬
‫היא אולי לא תמיד צודקת,‬ ‫אבל הפעם אין ספק שהיא צודקת.‬
‫העמק זקוק לעזרתנו.‬ ‫-ויולט צודקת לגבי זה שאייבי צודקת.‬
‫כל היצורים האלה, הם לכודים!‬ ‫-אז בואו נעזור להם. אפשר להוביל אותם לחוף.‬
‫רעיון נהדר, ויולט. גם אנחנו נעשה את זה.‬
‫תישאר קרוב!‬
‫זה בסדר. באנו לעזור.‬
‫האי פוקו. זה המקום הבטוח היחיד שנשאר.‬
‫איך ניקח אותם לשם?‬
‫תודה שהצלתם את הבן שלי.‬
‫מה אומרים?‬
‫תודה!‬
‫אנחנו יכולים לעזור.‬
‫לעלות לסיפון! אין זמן לבזבז!‬
‫אל תדאגו, בלי לחץ!‬
‫גיבור שלי!‬
‫בואו נצא לדרך!‬
‫אולי?‬ ‫-הוא בחיים?‬
‫אמא! אבא! אני צריך עזרה!‬
‫אולי!‬
‫לא!‬
‫אייבי!‬
‫תיזהר! תתרחק מהם!‬
‫אבא, תקשיב. זאת לא מתקפה. אלה יצורי העמק.‬ ‫אין להם לאן ללכת. הם צריכים עזרה, אבא.‬
‫אבא.‬
‫הם צריכים עזרה.‬
‫תעזור לי להעלות אותם לאי.‬
‫אנחנו לא יכולים, אולי.‬
‫אתה יודע שאתה יכול לסמוך רק על הפוקו.‬
‫לא, אבא. הסיפור. הכול נכון.‬
‫הדזו, זאב האש, התרמילים.‬
‫השתמשתי בהם כדי להפוך ליצורי העמק.‬
‫ולמדתי משהו.‬
‫אנחנו חזקים יותר‬
‫כשאנחנו ביחד.‬
‫אבא, אני יודע שאתה פוחד,‬
‫אבל אנחנו חייבים לסמוך אלה על אלה.‬
‫אולי!‬
‫אין לנו הרבה זמן.‬
‫בואו אחריי.‬
‫מה התוכנית?‬ ‫-זאב האש אמר בעצמו,‬
‫הדזו לכדו אותו בתרמיל.‬ ‫אולי נוכל לעשות אותו דבר.‬
‫אתה בטוח?‬
‫לא.‬
‫דזו, אתם שם?‬
‫אתם שומעים אותי?‬
‫אולי, מהר!‬
‫אני צריך רק עוד תרמיל אחד.‬ ‫אתם יכולים לתת לי עוד אחד?‬
‫בבקשה! העמק זקוק לעזרתכם.‬
‫בבקשה...‬
‫דזו.‬
‫הדזו.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫טוב, אולי, אנחנו נצליח.‬
‫אולי?‬
‫זה הבן שלנו!‬
‫אל תתקרב אליהם.‬
‫אולי, מצאת עוד תרמיל.‬
‫וואו, שמת לב.‬
‫זאב אש קטן ותמים.‬
‫אהבתי אותך יותר כשהיית...‬ ‫-בוגל!‬
‫חשבת שלא אהיה מוכן לאותה מלכודת עלובה.‬
‫מי תמים עכשיו?‬
‫אולי, אולי, אולי...‬
‫מה תעשה עכשיו?‬
‫אתה לא יכול לקפוץ למים כי הם עמוקים מדי,‬
‫ודזו שוקעים במים.‬
‫תיזהר, אולי!‬
‫אתה חושב שאתה דזו?‬
‫שאתה משכין שלום בעמק?‬
‫אתה סתם עכברוש קטן ועצבני‬ ‫שנלחם לשווא על מה ששייך לו.‬
‫אבל הפעם, מדובר בחיים שלך.‬
‫העמק הזה שלי עכשיו.‬
‫מה?‬
‫לא.‬
‫העמק הזה שלנו.‬
‫לא!‬
‫לא, לא.‬
‫מה אתה עושה? תפסיק.‬
‫אתה חייב להפסיק.‬
‫היי, את יכולה לסמוך עליי.‬
‫לא!‬
‫אולי!‬
‫אתה בחיים!‬
‫חשבתי שהלכת לעולמי עד!‬
‫איפה...? איך...? אני...‬
‫הדזו. הם מצאו אותי.‬
‫את יודעת, יש להם דבר שנקרא תרמילי קסם.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬