Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
EGYMÁS BŐRÉBEN
Hadd szóljak itt közbe!
Ollie vagyok.
És talán meglep, de volt már rosszabb napom.
Ez semmi ahhoz képest.
Már jó régen történt, még kölyökkoromban.
Mióta csak az eszemet tudom, mindig is a kíváncsiság hajtott.
Szia, apa!
Kérsz inni?
Ollie, soha ne bízz meg más élőlényekben!
Ollie bogyó!
Csináltam neked új szüreti kalapot.
- Elhagyta a szigetet. - Ez igaz?
De, anya, el se hinnéd, mit láttam. Hihetetlen volt.
Szeme volt a leveleknek.
És egy tök nagy, szivárványos pikkelyű hal rám mosolygott.
Egy nagy szivárványhal? Akkor se mehetsz el a szigetről.
- De miért? - Mert veszélyes.
Csak féltünk.
Mi ebben a nagy ügy? Csak felfedeztem.
Fiam, egy puku nem kíváncsiskodik.
Mi a mottónk?
Ha ma elbújsz, megéred a holnapot.
Pontosan.
Azért kaptuk a pukuorrunkat, hogy kiszagoljuk a veszélyt,
és elkerüljük.
- Mindent érzünk, de nem minden veszélyes. - Jó. Elmondom neki a regét.
Caloo! Ne!
Várj! A regét?
Mármint azt a regét? Csupa fül vagyok!
Még túl fiatal a... farkashoz. Rémálmai lesznek.
Dehogy! Loddnak is elmondták.
Az ő szüleit inkább ne utánozzuk!
Jaj, ne csináld már!
- Magasságos pipli! - Tudnia kell!
Nagyi?
A szél kísértetiesen süvített végig a dombok között,
amikor egy sötét, felhőtlen éjjelen felbukkant a gonosz.
A nagy pusztító, aki elszabadította a pokol tüzét,
lángba borítva a völgyet.
Azta! Ez tök király lesz!
Anya! Lehetne finomabban?
Nem!
Réges régen kezdődött,
amikor a völgy még teljesen más hely volt.
A pukuk nem mindig voltak szigetlakók, mint most.
A többi állat között éltek
a völgyet rettegésben tartó veszedelmes farkastól tartva.
De aztán minden megváltozott.
Hatalmas teremtmények érkeztek a völgybe.
A dzók,
a fenséges, sétáló gyümölcsösök.
A végtelenül bölcs és kedves dzók ajándékot hoztak a többi élőlénynek.
Ágaikon egy ragyogó varázsgubó nőtt,
mely hihetetlen erejével bárkit képes volt másik élőlénnyé változtatni.
A különböző teremtmények így megtanulták megérteni egymást,
ami összekovácsolta őket.
Ám a sértett farkas, aki elvesztette uralmát a völgy fölött,
szívből gyűlölte ezt,
ezért ellopta a dzók ajándékát, hogy szörnyeteggé válhasson.
És átváltozott tűzfarkassá!
Hogy elpusztítsa a gubóikat, rátámadt a dzókra!
Az első néggyel végzett!
A többit pedig elűzte.
Hegyomlást okozott,
ami gátat formált.
Örökre kiűzte a maradék dzót a völgyből.
A dzók nélkül
a völgy lakóinak mindennapjait
ismét a rettegés és a gyanakvás határozta meg.
És azóta is a tűzfarkas uralja a völgyet.
Egészen a mai napig.
Jó kis sztori, mi?
Hát...
„Hát”? Mi az, hogy: „Hát”?
Hol marad a vér meg a belezés?
És ha a tűzfarkas széttépné a tobozsünöket és felfalná a zsigereiket?
Az de király lenne!
Tudod, mit? Rád ütött.
Szeretünk. Csak meg akarunk óvni.
- Tudom. - Nézz körül, kölyök!
Egyedül ettől a helytől és ezektől a pukuktól nem kell tartanod.
Ezért a mai ünnepséggel adunk hálát a pipliszüretért.
Óriási szerencse, hogy itt ez a rengeteg.
Vigyázz, kész, add tovább a piplit!
Egy javan?
Tudom, mi nem kíváncsiskodunk.
Ollie!
Érzem a szagodat.
Hé, hol vagy?
Apa, ne aggódj! Nem veszélyes.
Okos. Nézd! Ezt én tanítottam neki.
Megtanítottam enni.
Ollie!
Mit műveltél?
Hát ez volt az. Életem legrosszabb napja.
Hogy mondják? Aki kíváncsi, hamar megöregszik.
Meg nem öregedtem,
de a pukuk sorsát örökre megpecsételtem.
A javanok mindent felfalnak.
És évről évre többen vannak.
Mindent csak elvesznek.
És a vésztartalékunk?
Elfogyott.
Szinte alig maradt valamink.
Hogy vészeljük így át a telet?
Több piplit kell találnunk, vagy...
Vagy mi?
Éhen halunk.
Apa! Odafent voltam a levélernyőmmel.
És...
És ezt találtam.
Miért kellett megetetnem azt a javant? Mégis mi bajom van?
Ez bevált?
Apa, bevált!
Ezt hallgassátok!
Megtaláltam a megoldást!
Ez az!
Oké.
Lám, lám!
Egy hős.
Gyere, nyomjuk!
Te hülye tollkupac! Kapj el!
Mire vársz? Gyere!
Gyere, kapj el!
Ragyogó gubó?
Mint a regében?
Hát igaz!
Nem. Az ki van zárva.
Ezt nem szabad. Nem kell a ragyogó varázsgubó.
Ez a te hibád, te hülye javan!
Ollie!
Gyerünk már!
Ollie! Hahó!
Ollie!
A fejem!
Ollie!
Te vagy az?
Igen. Itt vagyok lent!
Itt van! Megtaláltam.
A gödörben van! Egy koromsötét gödörben.
- Mit csinálsz ott? - Ott ragadtál?
Mi fáj? Bokád, lábad, karod, bordád, hátad? Csak ne a fejed!
Nem, nem fáj a fejem.
Csak kicsit furán érzem magam.
Akkor gyere ki!
Jövök.
Egy javan!
Mi? Hol?
Na várjunk! Én most...
Ne! Én most...
Egy javan!
Ne, anya! Segíts! Segítség! Anya, én vagyok az!
Ollie?
Segíts!
Félek, anya.
Ollie hangja jön abból a madárból?
Vagyis akkor...
Megette Ollie-t! A javan megette Ollie-t!
Ne! Ollie!
- Calli! - A javan megette Ollie-t!
A Puku-sziget?
Javan!
Halihó!
Vissza! Menjetek innen!
Várjatok!
- Ivy? - Ide ne gyertek!
- Igen, Lily? - Nem fura kicsit?
Kicsit? Nézd, mit tettél vele, Ivy!
Hátra!
Violet, nem kell a feszkó.
Semmi baja.
Szia, nagyfiú! Mi újság?
Ne közelíts!
- Maradj ott! - Fura egy köszönet. Megmentettelek.
Együtt csináltuk.
Ha ezt úgy érted, szokás szerint én csináltam mindent,
akkor együtt mentettünk meg.
Hátra! Ne mozdulj! Te se! És te se!
- Nem félek használni. - Tedd le a botot!
Azta! Szétzúztad az agyát.
Dehogy zúztam szét az agyát!
Szia! Ivy vagyok, és ők a húgaim.
- Mi is be tudunk mutatkozni. Violet. - Ő Violet.
- Ő Lily. - Szia!
Rád férne egy aprócska vizsgálat, úgyhogy elviszlek a Javan-sziklára.
Mi? A Javan-sziklára?
- Igen. Haza. Oda. - Nem megyek oda. Az nem az otthonom.
Oké, cimbi. Nyugi!
A Javan-sziklán majd segítenek rajtad.
- Bízz bennem! - Hogy benned?
Ez óriási.
Talán az eséstől megsérült a hallása.
Érted, amit mondok?
Értem. Pontosan értem,
amit te és a sunyi, tolvaj...
Én... Várj! Én...
Értem, amit mondasz.
Ez mégis hogy lehet?
Mert csapdába estem. Mert csapdába estem egy javan testében!
Szedjétek le ezeket a tollakat!
Szedjétek le őket rólam!
Ne, ez meghibbant! Mit műveltünk?
- Mármint ő? - Segítség! Beszorultam!
Ez nem segít!
Beszorultam! Valaki segítsen!
Rajtad? Inkább rajtam! Én görgetem itt a ganajt.
Félreállnál végre?
- Te is tudsz beszélni? - Igen, zsenikém, és hozzád beszélek.
Na, húzz innen!
Haladnál végre? Meddig várjak még a ganajra?
Még te is rám szállsz? Nem volt elég az a barom.
Nem kell kiabálnod.
Honnan kéne tudnom? Olyan, mint ami földből van.
Ivy, most a bogarakhoz beszél.
A ganajról. Ivy, el kell mondanod neki, mit csináltál.
- Hogy megmentettem? - Szerintem a másik dologra gondol.
A többire. Többes szám.
Ti meg miről beszéltek?
Na jó. Miközben megmentettelek, talán túlbecsültem az úszástudásod.
- Várj! A víz alatt vonszoltad a fejem? - És?
És lehet, hogy véletlenül súroltam vele egy kavicsot.
Mi van?
És volt még a...
Oké, elég!
Csúsztál. És nehéz voltál. És nem volt segítségem.
Várj! Te vagy az a hős javan, aki a gödörbe lökött.
Igen! Hős vagyok. Megmentettelek attól a mérges patkánytól.
Az én vagyok! És nem patkány vagyok, hanem puku.
Puku? Mi az a Puku?
Szavakat talál ki. Nem zúztad szét az agyát?
- Nem zúztam szét! - De.
Ez maximum agyrázkódás. Ezért kell hazavinnünk.
Megint azt mondtad, haza. Mi az?
- A Javan-szikla. - Az nem az otthonom!
- Ez mi? - Nincs időnk.
Utálja a kérdéseket.
Nem is! De itt nincs kérdés, úgyhogy repüljetek szépen!
Én nem tudok repülni. Hagyj!
Ivy...
B terv. Ha nem érzi, nem tudja felfalni. Lily, fogd le! Violet, kend be ganajjal!
- Mi? - Én ahhoz hozzá nem nyúlok.
Belehalnál, ha egyszer szót fogadnál?
Csak főnökösködni tudsz.
Ne!
Nem! Ne így! Így!
Látod, hogy összeállnak a tollai? Teljesen bele kell dolgozni a ganajt.
- De cuki! Mint egy ganajfióka. - Nektek irány a Javan-szikla.
Lily, te dirigálsz.
- Juhé! - Ő a kisebb!
- Nem az számít. - Mióta?
Mióta én vagyok a legnagyobb.
Te zsarnok! Sok sikert, ganajfióka!
Gyerünk! Siess!
Maradj itt! Bízz bennem!
Hogy benned?
Tűzfarkas?
Apának igaza volt?
Hülye gubók meg madarak!
Hülye átváltozások!
Szia!
- Hát te? - Itt egy tűzfarkas!
Tűzfarkas? Hol?
Mi az a tűzfarkas?
Már elment. Azt hiszem.
Várj! Téged ismerlek. Nem találkoztunk régen?
- De. - Tudtam!
- Egy pillanattal ezelőtt régen volt? - Nem.
Akkor nem.
De nincs más bubic a tóban, szóval de.
Ki vagy?
Ja, hát az... Az elég bonyolult. Rossz testben vagyok.
Á, hogy rossz testben! Jól hangzik. Hogy történt?
Beleestem egy gödörbe, és ott volt egy gubó, amiről a nagyi mesélt.
Azok sétáló gyümölcsösök, még jó régről.
Mit erőlködöm? Ez zagyvaság.
Szépen ragyogott az a gubó?
Igen.
Már láttam olyat.
Igen? Hol? Tudod, hol van még?
Igen.
Ott van a ligeten túl. Egy nagy, öblös, halott fánál.
Jó. Ragyogó gubó. Nagy, öblös, halott fa.
- Kösz! Hogy hívnak? - Bubic. Téged?
Ollie. Kösz, Bubic! Nagy, öblös, halott fa, gubó.
- Nagy, öblös, halott fa, gubó. - Szia!
- Mit nem értettél abból, hogy ne mozdulj? - A gubót...
Visszaváltozom pukuvá. Keresem a fát és a gubót.
- A vigyori hal mondta. - Vigyori hal. Varázsgubó.
- Egy vigyori hal. - Ez egyre rosszabb.
Na jó. Állj le!
Csak megint bajod esik.
Mit akarsz?
Azt a gubót.
Kell az a gubó, hogy visszaváltozzam. Oké?
Pukuvá.
És ha megszerzed, visszajössz a Javan-sziklára?
- Persze, simán, bármit. - Oké.
Itt a drágalátos gubód.
Ne érj hozzá!
- Visszaváltozhatsz pukuvá. - Ne!
A fura, kitalált lénnyé, és hazamehetünk.
Ne!
Nem. Megígérted.
Mi ez a szag? Miért ilyen erősek a szagok?
Ne! Kérlek, ne!
Hát a gyönyörű tollaim? És a szárnyam?
És mik ezek az undorító kis karmok?
- Mit műveltél? - Na ne! Már bocs!
Én mit műveltem?
- Te vetted el a gubómat, és lettél puku. - Gubó? Puku?
Nem zúztam szét az agyad?
- Nem! - Tudtam! Ezt kapd ki, Violet!
- Miért nyúltál hozzá a gubóhoz? - Nem is szóltál!
- De! - Mikor?
Mielőtt hozzáértél.
Nyilván nem magyaráztad el jól,
különben megértettem volna.
Tudod, mit? Befejeztem.
Egy pillanatot sem pazarlok rád.
Te csak romba döntöd az életem!
Neked meg mi bajod?
Te... Te pipli... Te pipliagyú!
Miért húztad fel magad?
- Én semmiről sem tehetek. - Semmiről? Inkább mindenről.
- Egyet mondj! - Beledobtál a gödörbe.
Várj, te voltál a dühös kis patkány, aki elvakított minket!
Mondom, hogy nem patkány vagyok. Puku.
Micsoda idióta egy név! Csiszolhattátok volna még.
Nem is az!
Azt tudjátok, hogy majdnem olyan, mint a „puki”?
Azt hittem, már utállak, de most...
- Szeretsz? - Nem.
Ne nevettess! Csodás vagyok!
- Pá! - Hé! Mégis hová mész?
- Sehová. - Kamu.
- Oké. - Készülsz valamire. Tudod, hol van gubó?
- Nem. - Hazudsz.
- Nem. - Jó. Akkor elkísérlek.
- Elég! - Bocs!
- Élve vagy halva, de elkísérlek. - Inkább halva.
Várjunk! Bubic! Király!
Szia, Ollie! Megtaláltad a gubót?
- Nem. Ellopták. Hosszú sztori. - Nem loptam el!
Ki a barátod?
Senki. Na, mondd el, hol van még gubó!
- Tudod, nem csípem... - Szia, Senki!
A bubic tud beszélni?
- Igen? Hol? - Hülye kérdés. Igen, tud.
- Beszéltél vele, nem? - De.
Csak eddig nem raktam össze.
- Mert butuska vagy. - Zseni vagyok.
Szia, Bubic!
- Miért beszélsz így? - Hogy értse.
Tökéletesen ért. Sajnos mind értünk.
Meg tudod mondani,
hol találunk még gubót?
- Ne bízz benne! Javan. Mind hazug tolvaj. - A pukuk meg irigy rágcsálók.
Ha találok egy gubót, elkergetlek titeket a szigetemről.
Hé! Van elég gubó mindkettőtöknek.
Láttam őket.
Egész életemben egyedül voltam.
Vagyis mióta a hegyomlás elárasztotta a völgyet.
Bőven volt időm mindenfelé úszkálni, és szétnézni.
Hűha! Hogy mi mindent láttam!
Fát, kagylót, követ,
ijesztő és kevésbé ijesztő követ.
Oké, mindegy. Ijesztő követ.
És a gubók?
Úgy láttam, hogy csak az öreg dzókon vannak.
A dzókon.
- A sétáló gyümölcsösökön? - Igen. A javanok az ágaik közt éltek.
De... mind eltűntek.
Azt a négy halottat kivéve.
Bocs! Tudom, hogy ez ijesztő szó, de hogy mondjam? Már nem élnek.
- Meghaltak. - Jó, maradhatnánk a gubóknál?
Légyszi! Hol a legközelebbi halott dzo?
A nagy vízesésnél.
Jó nagy.
A dzo és a vízesés is. Mindkettő nagy.
Hol van ez a nagy vízesés?
A völgy túloldalán van, jóval a sziklákon túl.
Valamit még mondani akartam,
de nem tudom, mit szólnátok hozzá, ha...
Ollie?
Senki?
Valaki?
Na gyerünk!
Miért így csinálod?
Nézd a mancsomat! Hogy kéne ezzel mászni?
Az szárny. Ezért repülünk.
- Én nem. - Pedig menne. A fiókáknak is megy.
Mit csináljak? Tárjam ki a szárnyam, és...
Hülye szárnyak!
Nem lehet velük se ásni, se fogni.
Még mászni se. Ez...
- Semmire se jók. - Fejezd be!
Te egy fenséges teremtmény vagy, én viszont kicsi és szőrös,
és minden fel akar falni.
Ne dicsekedj! Tuti borzalmas az ízed.
- A ganajt! - Nincs idő!
Kenj be! Változtass ganajfiókává!
Apa? Hol vagy?
Várj, ez egy tűzfarkaskölyök?
Hová tűntél?
Ők tudnak beszélni?
Ha megérintesz egy gubót, minden.
Szegény elveszett.
- Csak segítség kell neki. - Tudom.
Aztán idecsődíti a barátait, és örökre tönkreteszi az életed.
Ez meglepően konkrét.
Hé, mi ez a szag?
Befognád?
Nem. Valami nagyon bűzlik.
Valahol errefelé van az apja.
Épp itt van.
Hát itt vagy! Mit csinálsz?
A zsákmányt keresem.
Azokat, amik ott menekülnek?
Repülj! Fogadd el, hogy javan vagy! Repülj!
Fogd be! Futni próbálok.
Vigyázz!
Szinte repültünk.
- Be a barlangba! - Mit csinálok?
Miért nem jöttek be utánunk?
Talán a szörnyű bűz miatt.
Oké. Mi lehet az?
Nem is tudom.
Írd le pontosan!
Mint egy rémálom, csak szag.
- Érzem az ízét. - Hol?
Mindenhol.
Ez egy gyökérsiklófészek.
Nem. Felejtsd el! Nem. Én ezt nem csinálom.
Figyelj! Nem bírlak, és te sem engem...
Csend! Meghallanak!
A gyökérsikló alig hall. A rezgéseket érzi.
Oké. Mondom, mi lesz. Át kell mennünk a gyökerek közt.
Ha már hallás, azt mondtam a rezgéseket érzi,
és a gyökerek tök olyanok, mint a siklók.
Et nem lesz jó. Másik terv kell.
Egy kicsit állj le e parancsolgatással, és figyelj rám!
Használd a pukuorrodat!
A pukuk látják a szagokat.
A pukuk látják a szagokat?
Oké, először csukd be a szemed!
Egy siklóveremben?
Zárj ki minden szagot az előtted lévő bűzön kívül!
Azta! Tényleg látjátok a szagokat!
Mintha egy szem lenne az orromban.
- Maradjunk a feladatnál! - Jó.
- Gyökér. - Az életünk a tét. Biztos vagy benne?
Igen, biztos.
Az egy gyökér. Bízz bennem!
Oké, menni fog ez.
Látom, hogy ez egy...
- Gyökérsikló. - Melyik?
Mondom gyökérsikló. Hallod? A siklón van a hangsúly.
Ha gyökér, akkor azon lesz.
Annyit mondj, hogy gyökér vagy sikló!
Oké, sikló.
Jó. Szaglássz tovább!
Oké, gyökér. Menj!
Gyökér. Menj!
Tutira sikló.
Arra a nagyra, jobbra!
Gyökér.
Gyökér. Balra!
Ne, az sikló!
Erre! Állj!
Most jobbra!
Ez az! Gyökér.
Sikló. Jobbra!
Balra! Kígyó. Arra!
Oké, az gyökér. Jó. Előre! Ez az!
Mindjárt átérünk. Megcsináljuk. Vagyis hát főleg én.
Szétszedlek!
Szaftos.
Színhús.
Ez nem jó.
Futás!
Szaftos!
- Szívás! - Széttépni!
Le tudjuk nyomni őket. Én a szemükre megyek, te birkózz!
Megőrültél? Nem. Repülnöd kell!
Megmondtam! Nem repülök!
Meg fogunk halni!
Nyugi! Csak tartsd az egyensúlyt!
Érezd a levegőt a tollaidon!
Miken? Ja, ezeken?
Azok szárnytollak. A fedőtollaidon.
- Mi? - Csapj vagy csapódj!
- Csapódj? - Csapj!
- Így tanulunk meg repülni. Bízz bennem! - Félek!
Akkor magadban bízz!
Csapj, Ollie, csapj!
Ollie, te repülsz!
Tényleg?
- Tényleg! - Vigyázz!
Óvatosan!
Ez az!
Igen! Született tehetség vagy.
Ez de király!
Csodálatos érzés!
Ne repülj be közéjük!
Hogy? Repüljek közéjük? Azonnal.
Vigyázz!
- Azta, ez meg mi? - Egy feláramlás. Hagyd, hadd vigyen!
Oké, Ollie. Most már leszállhatsz.
Azt mondtad, szálljak le?
Ollie...
Ollie!
- Miért csak most szóltál a repülésről? - Szóltam. Többször is.
Nyilván nem magyaráztad el jól, különben megértettem volna.
Kösz. Tudod, amiért...
Amiért noszogattál.
Szívesen.
Ezt még senki sem köszönte meg nekem.
Oké. Errefelé lesz a nagy vízesés. Próbáljuk megtalálni!
Kezd besötétedni, és túl nagy a köd.
Majd reggel.
Ismerem ezt a hangot. Valaki éhes.
Nem vészes.
Persze.
A javanok egész nap esznek.
Szóval szerintem
már alig bírod erővel.
Ez pamacsfűgyökér. Jó az éhségre.
Hozzá lehet szokni. Csak pár év.
Ezt nem... Ti ezt önszántatokból eszitek?
Az életünket köszönhetjük neki.
A dzók nélkül nem volt mit enni.
A pamacsfűgyökér csak egy ideig segít.
Majdnem éhen haltunk.
Ezt nem tudtam.
Annyian odalettek!
Barátok, unokatestvérek,
nagynénik, nagybácsik.
Anyukám és apukám.
Én voltam a legidősebb, így...
Nekem kellett élelmet találni, hogy a húgaim ne éhezzenek.
Persze kicsit sem értékelték.
Csak a főnökösködő nővérüknek látnak.
De ha én nem vigyázok rájuk...
ki fog?
Ez elég... nehéz tehernek hangzik.
Igen.
Mázli, hogy rátaláltam a piplikre. Azok mentettek meg.
Hogy mi?
Találtam új táplálékot. Évekkel ezelőtt.
Ha belegondolok, szerintem akkor láttam először pukut.
Nem tudtam, hogy hívják, de egy kis lény megmutatta, hogy kell kinyitni.
Fáradtnak tűnsz.
Azt hiszem, ideje lefeküdni.
Jó éjt, Ollie!
A javanok fejjel lefelé alszanak.
Csak vicceltem!
Ollie?
Ollie!
A nagy vízesés!
Nézd! Ott a dzo!
Apa, éhes vagyok.
Tudom. Percenként elmondod.
Mert éhes vagyok!
Farkasok! Ez egy farkasodú.
Sziasztok!
Hála az égnek! Nem volt időm szólni, de...
Igen, a farkasodú. Elég fontos infó lett volna.
Nincs bejárat.
Segítek bejutni. Elterelem a figyelmüket.
Várj! Megtennéd ezt értünk?
Hát, ti vagytok az egyetlen barátaim.
És miután visszaváltoztok, már egy sem lesz, szóval...
- Reméltem, hogy... - Kapsz egy gubót.
Lehetnél javan.
Vagy puku. Brutál a szaglásuk.
Puku...
De jó lenne!
Szerzünk neked egyet, Bubic.
Megígérem.
Kösz! Siessetek! Nem lesz sok időtök.
- De várj! Hogy tereled el a figyelmüket? - Én leszek az ebédjük.
Ez ám a nagy hal!
Stipi-stop a feje.
Apa! Hagyod meglógni!
A gubók!
De csak egy van.
Nem, Bubic azt mondta, sok van.
- Nincs sok időnk. Elveszem én. - Hé! Várj! Miért?
Hogy javan legyek. Elrepülünk egy másikért.
Mi az? Nem bízol bennem?
Te nem bízol bennem?
Ez fáj.
Oké. A közösségem számít rám.
- És az enyém? - Ne már!
Az közel sem ugyanaz.
Csak szólok: az én feladatom felhizlalni őket télire.
Felhizlalni?
- Igen, és fogy a piplink. - A ti piplitek?
- Igen. - Amiket tőlem loptál?
Mi? Én soha semmit nem vettem el tőled.
Tényleg nem emlékszel, ugye?
Mégis mire? Ollie, miről beszélsz?
A puku, aki megtanított kinyitni a piplit?
Az én voltam.
Mindet felfaltátok, a föld alá űztetek, és a maradékotokat esszük.
Apám szólt, hogy ne bízzak másban, de nem hallgattam rá.
Az egész az én hibám, mert hiszékeny, naiv és ostoba voltam.
Mi nem éljük túl a telet. Érted?
Éhen fogunk halni.
Én...
Az egész az én hibám.
Tudod...
A saját apám...
Már nem is néz a szemembe.
És ez mind azért van,
mert bíztam benned.
- Bubic! Segíts! - Bubic! Segíts!
- Bubic! - Bubic!
Segítség!
Ollie?
És Senki?
Bubicok lettetek? Mi történt?
Egy gubó volt, és mielőtt hozzáértünk, azt mondtuk, bubic.
Várjunk! Mielőtt hozzáértem a másikhoz, azt mondtam, puku.
Így működnek a gubók. Azzá válsz, amit mondasz.
Ez majd segít, ha visszamegyünk az időben, és újrakezdjük.
Ivy, halak vagyunk.
Miattad még messzebb kerültem a falum megmentésétől.
- Figyelj! - Nézd!
Te javan vagy.
Én puku.
Mi külön utakon járunk.
Ideje elbúcsúzni.
Szóval...
Szia, Ollie! Hiányozni fogsz! Érezd jól magad bubicként!
Majd Ivynek elmondom, hol a többi gubó. Van még egy csomó!
Szia, Ollie!
Sosem felejtelek el.
Nem akarok kíváncsiskodni, de mintha nem rajonganátok egymásért.
Igen. Hát ez van.
Ezek a gubók
a rémes kőzuhatag tetején vannak.
Még kimondani is félek. A völgy legijesztőbb helye.
Össze kell dolgoznunk, hogy odajuthassunk, szóval gyorsan béküljetek ki, jó?
Oké.
Elárulok egy aprócska titkot.
Ha rám nézel, azt gondolnád: „Bubicnak mindenem megvan.
Okos, jól néz ki, elbűvölő, okos.”
De az az igazság, hogy nincs meg mindenem.
Egész életemben ebben a tóban bolyongtam, és tudtam, hogy valami hiányzik.
Aztán rájöttem, mi az.
Egyedül voltam.
És nekem elhiheted. Amikor ilyen sokáig vagy egyedül,
az nagyon lehangoló tud lenni.
Azt akarom mondani,
hogy olyankor rájössz, miért van szükségünk egymásra.
Ollie.
Én...
Még fiókaként te voltál az első puku, akivel találkoztam.
A húgaim napok óta éheztek.
És féltem.
De valami azt súgta, bízzak benned.
Kedves voltál.
Megtanítottál piplit enni.
Aztán eltűntél.
Nem tudtam, hová mentél.
De
sosem felejtettelek el.
És Ollie...
Nem tudtam, mennyit ártottam neked.
Annyira sajnálom!
Nézzétek!
Megjöttünk!
Ez a rémes kőzuhatag.
Gubók! Rengeteg gubó!
Felúszom értük!
Ezt már próbáltam.
Egy bibicnek túl erős a zuhatag,
de háromnak nem.
Megahal alakzat!
- Megahal? - Megahal. Igen.
Ússzunk mind együtt. Megahal!
Egy halként ússzunk!
- Egy megvan. Kettő maradt. - Ez az!
Mi van itt? Mi ez?
Halak?
- Halak? - Halak.
Mik azok?
Azok? A rémes kövek.
Halak!
Megahal alakzatba!
Mindjárt megvan!
Most mi legyen? Valami ötlet?
Apa!
Itt az esélyünk.
Mire várunk? Gyerünk!
A kölyök! Kapd el a farkam!
- Igen! - Sikerült.
- Ezt meg hogy csináltad? - Én? Te voltál az ász.
Erre születtél.
Hallod ezt?
A dzók.
Ők azok.
Na figyelj! Együtt háromra.
- Egy, kettő, három! - Egy, kettő, három!
- Puku! - Javan!
- Igen! Köszi! - Igen! Visszatértem.
Újra önmagam vagyok!
Sziasztok!
Hé, Bubic!
Te mi leszel?
Épp azon agyaltam.
Puku, javan, tobozsün vagy...
Vagy várjatok! Tudom.
Talán lehetnék a...
Tűzfarkas!
Bubic?
Bubic sosem létezett.
Egyedül csak
én.
A rege.
Te szakítottad ketté a völgyet.
Te csináltad a gátat. Te űzted el a dzókat.
Igen, igen és igen.
Ász vagyok. Mit mondhatnék?
De miért? Mindent tönkretettél. Minden olyan békés volt!
- Annyi fájdalmat okoztál! - És az enyém?
Én voltam a legkisebb az alomban,
így a falkám magamra hagyott,
és a többi lény se tűrt meg.
Ezért megfogadtam, hogy egy nap porig égetem a völgyet,
és a túlélők fejet hajtanak majd előttem.
Én uraltam mindent, amíg azok a faszörnyek egy utolsó gubót nem küldtek,
csapdába ejtve abban az ocsmány haltestben.
A gubók.
Évekig vártam, hogy jöjjön valaki.
Egy ilyen naiv, hiszékeny bolond, mint te!
„Ó, Ollie! Megtennéd ezt értem? Azta! Te vagy a legjobb barátom.”
Belegondoltál te ebbe?
Tűzfarkasnak hitted azt a falkányi satnya fafarkast?
Ivy!
Ne! Ivy!
„Ivy!” Mit siránkozol? Nem meg akartál szabadulni tőle?
A barátodnak hiszed?
A völgyben nincsenek barátok.
Ideje, hogy újra a félelem uralkodjon itt.
Ollie.
Téved veled kapcsolatban.
Tartsd
nyitva
a szíved!
Ne! Ivy!
Ne!
Hazaviszlek.
Ivy?
Segítsetek rajta!
Ivy!
Hol van Ivy?
Sajnálom, drágám.
Ő elment.
Ivy...
Ne!
Úgy sajnálom!
Te voltál...
a valaha volt...
legjobb barátom.
Ugyan, ugyan!
Abba ne hagyd a hízelgést!
De hogy lehetsz itt? Ő azt mondta, elmentél.
Elmentem neked kajáért.
Igazam volt.
Az a kedves kis puku maradtál.
Hát, az a kedves kis puku...
mindig mindent elront.
Hadd mutassak valamit!
Hallottátok, hogy beázott a tesóm fészke?
- Az unokám segíthet neki. - Igen?
Igen. Bármit megjavít.
Meg tönkre is tesz!
Csapj vagy csapódj!
Ő becsapódott.
Jól vagyok.
Tudom, hogy ez nem enyhít a károkon, amiket a közösségednek okoztunk.
És ezt őszintén sajnálom.
Szeretném, ha tudnád, hogy nem szúrsz el mindig mindent.
Az ő szüleiket a piplik mentették meg, amiket miattad tudok kinyitni.
Nélküled egyikük sem létezne.
Köszönöm.
Ő az! Ő Ollie!
- De cuki! - Micsoda orr!
Miért ilyen pihepuha?
Hogy repült ide ekkora szárnyakkal?
A pukuk nem tudnak repülni.
- Tud beszélni! - Tud beszélni!
Szia, ganajfióka! Emlékszel ránk?
- Mi kentünk be ganajjal. - Igen.
De köszi. Megmentettetek.
Nézzétek! Havazik!
- Havazik! - Imádom a havat!
Havazik! Azta!
- Havazik! - Igen! Nincs suli!
Ez nem hó.
Tűzfarkas.
Gyorsan terjed a tűz. Az ég nem biztonságos. Mindenki a fészkébe!
- Segítenünk kell a völgynek. - Várjatok! Álljatok meg!
Segítenünk kell.
Túl veszélyes. Magunkat kell mentenünk.
Na jó, figyeljetek!
A nővérem talán főnökösködő, idegesítő és basáskodó...
Egyesek szerint zsarnok...
Hékás!
Beszélek. Közbevág és túl sokat beszél. A bóbitája is idegesítően nagy.
Ezekben mind egyetértünk. Viszont...
Folyton kockára teszi értünk az életét.
És nélküle nem lennénk itt.
Azt hiszi, nem tudom, pedig igen.
Talán nem mindig van igaza, de most igen. A völgynek szüksége van ránk.
Jól mondja, hogy Ivy jól mondja.
Mennyien estek csapdába!
Segítsünk nekik! Vezessük őket a partra!
Szuper ötlet, Violet. Mi is azt tesszük.
Ne maradj le!
Ne félj! Segíteni jöttünk.
Egyedül a Puku-szigeten biztonságos.
Hogy visszük oda őket?
Köszönöm a fiam megmentését.
Mit mondunk?
Köszönöm!
Majd mi segítünk.
A fedélzetre! Nincs idő tötymörögni! Csak semmi pánik!
Én hősöm!
Induljunk!
- Ollie? - Hát még él?
Anya! Apa! Segítsetek!
Ollie!
Ne!
Ivy!
Vigyázz! Gyere el onnan!
Apa! Nem megtámadtak. Ezek a völgyben élő teremtmények.
Nincs hova menniük. Segítenünk kell.
Apa!
Segítenünk kell.
- Segíts őket a szigetre hozni! - Azt nem lehet, Ollie.
Csak a pukukban bízhatsz. Te is pontosan tudod.
Nem, apa, a rege. Minden igaz belőle.
A dzók, a tűzfarkas, a gubók.
Átváltoztam velük egy másik lénnyé. És megtanultam valamit.
Erősebbek vagyunk,
ha összefogunk.
Apa, tudom, hogy félsz.
De bíznunk kell egymásban.
Ollie!
Nincs sok időnk.
Gyere utánam!
- Mi a terv? - A tűzfarkas mondta.
A dzók ejtették csapdába egy gubóval. Próbáljuk meg!
Biztos vagy ebben?
Nem.
Dzók, ott vagytok valahol?
Hallotok?
Ollie, siess!
Kell még egy gubó.
Küldenétek egyet? Kérlek! A völgynek szüksége van a segítségetekre.
Kérlek.
Dzo.
Egy dzo.
Ez nem lehet.
Oké, Ollie, megcsináljuk.
Ollie?
Az a mi fiunk.
Ne gyere a közelükbe!
Ollie, találtál még egy gubót.
Ó, hát feltűnt!
Naiv kis tűzfarkas!
Legyél megint...
Bubic!
Azt hitted, beleesek ugyanabba a szánalmas csapdába?
Ki is itt a naiv?
Ollie...
Most mihez kezdesz?
Nem ugorhatsz be a vízbe mert túl mély, és a dzók elsüllyednek.
Vigyázz, Ollie!
Dzónak képzeled magad?
Visszaállítanád a békét és a harmóniát a völgyben?
Csak egy dühös kis patkány vagy, aki küzd azért, ami az övé.
Csak most az életed a tét.
Ez már az én völgyem.
Mi ez?
Nem.
Ez a mi völgyünk.
Ne!
Ne! Mit csinálsz? Hagyd abba!
Abba kell hagynod.
Hé! Bízz bennem!
Ne!
Ollie!
Hát élsz!
Azt hittem, örökre elvesztettünk. Hol... Hogyan... Én...
A dzók. Megtaláltak.
Tudod, vannak ezek a varázsgubóik.
A feliratot fordította: Tóth Norbert