Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
FEIL FJÆR
La meg stanse deg der. Jeg heter Ollie, og dette er faktisk ikke min verste dag.
Nei da. Den var for lenge siden, da jeg var liten.
Jeg tror nysgjerrigheten min alltid har tatt overhånd.
Hei, pappa.
Tørst?
Ollie, aldri stol på andre skapninger.
Min lille Ollie. Jeg har laget en ny innhøstingshatt.
Han forlot øya.
Forlot du øya?
Men du vil ikke tro hva jeg så, mamma. Det var utrolig.
Det var blader med øyne.
Og en gigantisk fisk med regnbueskjell smilte til meg.
En stor fisk? Jeg bryr meg ikke! Du forlater ikke øya.
- Hvorfor ikke? - Fordi det er farlig.
- Vi er bekymret for deg. - Jeg bare utforsket, jo.
Pookooer er ikke nysgjerrige. Hva er vårt motto?
- "Gjemt i dag, i live i morgen." - Det stemmer.
Vi er velsignet med pookoo-nesen så vi kan lukte trusler og holde oss unna.
Sant, men ikke alt er en trussel.
- Nå holder det. Jeg forteller Historien. - Nei.
Vent nå litt. Historien? Selveste Historien? Jeg vil høre den.
- Han er for ung til å høre om... ulven. - Nei. Lodd hørte den av foreldrene sine.
- Vi bør ikke ta imot foreldreråd fra dem. - Herlighet, kom igjen.
- Hva pokker? - Han må få vite det!
Bestemor?
Med vinden som plystret nifst gjennom helligdommene,
kom den mørke på en svart og skyfri natt.
Den store ødeleggeren som utløste helvetesild
og brente ned Dalen.
- Jøss. Dette blir fantastisk. - Kan du tone det litt ned?
Nei!
Det begynte for lenge siden da Dalen så helt annerledes ut.
Pookooene bodde ikke alltid på en øy. De levde blant de andre dyrene,
i frykt for den grusomme ulven som jaktet i Dalen.
Men så endret alt seg.
Inn i Dalen kom noen enorme skapninger,
urdene, de praktfulle vandrende frukthagene.
I sin enorme visdom og godhet tilbød urdene skapningene en gave.
Fra grenene vokste en magisk glødende belg,
som hadde den utrolige kraften å forvandle en skapning til en annen.
Belgene ga dem evnen til å forstå hverandre,
noe som førte dem sammen.
Men ulven, bitter over at han hadde mistet kontrollen over Dalen,
foraktet denne endringen,
så han stjal urdenes gave for å bli et monster.
For å bli flammeulven!
For å ødelegge belgene angrep han urdene!
Han drepte de fire første!
Så drev han resten vekk.
Det forårsaket et steinras, som skapte en demning.
Han forviste de gjenværende urdene ut av Dalen for alltid.
Uten urdene sendte han Dalens skapninger
tilbake til et liv i frykt og mistillit.
Og flammeulven hersker fortsatt i Dalen
den dag i dag.
Bra greier, hva?
Øh.
Hva mener du med "øh"?
Hvor er blodet og innvollene?
Tenk om flammeulven rev i stykker pinnsvinene og spiste innvollene?
Det hadde vært supert.
Vet du hva? Det er din sønn.
Vi vil bare at du skal være trygg.
- Jeg vet det. - Se deg rundt.
Dette stedet, disse pookooene, er det eneste du ikke trenger å frykte.
Det er derfor vi feirer i dag,
for å takke for piplett-avlingen. Vi er veldig heldige som har alt dette.
Klar, ferdig, send piplettene!
En jakor?
Jeg vet vi ikke skal snoke.
Ollie! Jeg kan lukte at du er i nærheten.
Hvor er du?
Slapp av. Den er ikke farlig.
Den er smart. Se. Jeg lærte den trikset.
Jeg lærte den å spise.
Ollie.
Hva har du gjort?
Ja, det var mitt livs verste dag.
Hva sier man? Den som leter, skal finne.
Ja, jeg lette, men det jeg fant, fordømte pookooene.
- Jakorene spiser alt. - Og det blir stadig flere av dem.
- De bare tar og tar. - Hva med nødrasjonene?
De er borte. Lageret er nesten tomt.
Hvordan skal vi komme oss gjennom vinteren?
Vi må finne flere pipletter eller...
Og hvis ikke?
Da sulter vi.
Pappa. Jeg var på overflaten med løvkamuflasjen min.
Og jeg... klarte å finne denne.
Hvorfor måtte jeg mate jakoren? Hva er i veien med meg?
Funker det?
Pappa, det funker! Hør etter, alle sammen!
Jeg fant løsningen!
Ja! Ok.
Se hvem det er. En helt. Kom igjen, la oss slåss.
Dumme fjærkre. Kom og ta meg. Hva venter du på? Kom igjen!
Kom og ta meg!
En glødende belg? Fra... Historien? Den er sann.
Nei. Niks.
Det er bare å glemme. Jeg trenger ikke en magisk glødende belg.
Det er din feil, dumme jakor!
Ollie!
Kom igjen.
Ollie! Hallo?
Ollie!
- Hodet mitt. - Ollie!
Er det deg?
- Ja. Jeg er her nede! - Han er her, folkens! Jeg fant ham.
Han er i et veldig mørkt hull.
- Hva gjør du der? - Sitter du fast?
Hva har du skadet? Si ikke at det er hodet!
Nei, ikke hodet. Jeg føler meg bare litt rar.
- Kom ut, da. - Jeg kommer.
- Jakor! - Hva? Hvor da?
Vent. Jeg er en...
Nei. Jeg er en...
Jakor!
Nei, mamma! Hjelp meg! Det er meg!
Ollie?
Hjelp meg.
Jeg er redd, mamma.
Stemmen til Ollie... kommer fra den fuglen?
Det betyr...
Fuglen spiste Ollie! Jakoren spiste Ollie!
Nei! Ollie!
- Calli! - Den spiste Ollie!
Pookooøya?
Jakorer!
Hallo!
Gå vekk! Kom deg vekk fra meg!
Vent!
- Iva? - Hold deg unna!
- Ja, Lilje? - Virker han litt rar?
Litt? Se hva du gjorde med ham, Iva.
Gå vekk!
Viola, ikke vær så dramatisk. Han har det bra.
Hei, storegutt. Hvordan går det?
- Hold deg unna. - Rar måte å si takk på. Jeg reddet deg.
Vi reddet deg.
Om du med "vi" mener meg, helt alene, uten hjelp, som vanlig,
så ja, vi reddet deg.
Hold deg unna! Dere også! Ellers bruker jeg denne!
La oss legge ned pinnen.
- Jøss, du ødela hjernen hans. - Jeg ødela ikke hjernen hans.
- Jeg heter Iva. Dette er søstrene mine. - Vi kan introdusere oss selv. Viola.
- Viola og Lilje. - Hei!
Du vil bare trenge litt medisinsk hjelp, så jeg tar deg med til Jakorhøyden.
Hva? Jakorhøyden?
- Ja. Hjem. - Jeg skal ikke dit. Det er ikke mitt hjem!
Rolig nå. Jakorhøyden har alt vi trenger for å lege deg.
- Stol på meg. - Stole på deg?
Så morsomt.
Kanskje fallet ødela hørselen hans.
Forstår du hva jeg sier?
Jeg forstår helt utmerket hva du og din slue, stjelende...
Jeg... Vent. Jeg...
Jeg forstår deg. Hvordan kan jeg forstå deg?
Det er fordi jeg er fanget i kroppen til en jakor!
Få disse fjærene av meg!
- Få disse fjærene av meg! - Han har blitt gal. Hva har vi gjort?
- Vi? Hva har hun gjort? - Du hjelper ikke til!
Jeg sitter fast! Hjelp meg!
Hjelpe deg? Hjelp meg! Jeg ruller møkk! Skal du flytte deg, eller?
Kan du snakke òg?
Ja visst, geni, og jeg snakker til deg. Flytt deg nå.
Slutt å somle! Hvor lenge må jeg vente på møkka?
Skal du kritisere meg også? Først idioten, og nå deg!
Ikke rop. Hvordan skulle jeg vite det? De ser ut som små jordballer.
Iva, han snakker med insekter nå.
Han snakker om møkk. Du må fortelle ham hva du gjorde.
- Reddet livet hans, mener du? - Hun mener nok den andre tingen.
- Tingene! Flertall! - Hei. Hva snakker dere om?
Greit. Da jeg reddet deg, kan jeg ha overvurdert svømmeevnene dine.
- Vent. Dro du hodet mitt under vann? - Og?
Og jeg kan ha sneiet bort i en liten stein ved et uhell.
- Hva for noe? - Det var også...
Det holder! Du var glatt. Og ganske tung. Og jeg var underbemannet!
Vent. Du er den helte-jakoren som dyttet meg ned i gropen.
Ja! Jeg er en helt. Takket være meg er du trygg fra den sinte lille rotta.
Den sinte lille rotta er meg! Og jeg er en pookoo!
Pookoo? Hva er en pookoo?
Han finner på ord. Du må ha ødelagt hjernen.
- Det gjorde jeg ikke! - Jo da.
- Kanskje mild hjernerystelse. Du må hjem. - Du sa "hjem" igjen. Hva mener du?
- Jakorhøyden. - Det er ikke mitt hjem!
- Hva er det? - Ikke spør.
Hun misliker avhør.
Det er ingen grunn til avhør, så gjør som jeg sier og fly!
Jeg kan ikke fly. Vekk!
- Iva... - Ok, plan B.
Vi må maskere lukten hans.
- Hold ham nede og smør ham inn med møkk. - Jeg rører ikke det der.
- Vil du dø av å høre på meg? - Du er så sjefete!
- Slutt! - Nei! Ikke sånn! Slik.
Ser du fjærene størkne? Møkka må dyttes helt ned til skaftet.
Så søtt. Han er en liten møkkbaby.
Dra hjem. Lilje, du bestemmer i mitt fravær.
- Ja! - Jeg er jo eldre!
- Uviktig. - Hvorfor?
Fordi jeg er eldst. Følg Liljes ordre fra meg!
- Din tyrann. - Lykke til, møkkbaby!
Kom igjen! Skynd deg!
Bli der. Stol på meg.
Stole på deg?
Flammeulv?
Hadde pappa rett?
Dumme belger og fugler.
Dumme forvandlinger.
Hei!
- Hva skjer? - En flammeulv er her!
Flammeulv? Hvor da?
- Hva er en flammeulv? - Den er borte. Tror jeg.
Vent nå litt. Møttes vi ikke for lenge siden?
- Jo. - Jeg visste det!
Nå nettopp er lenge siden, hva?
- Nei. - I så fall nei.
Men jeg er den eneste boogien i innsjøen, så ja! Hvem er du?
Vel, det er vanskelig å forklare. Jeg er i feil kropp.
Å. Feil kropp. Høres gøy ut. Hvordan skjedde det?
Jeg falt ned i en grop med en glødende belg fra urdene,
vandrende frukthager fra lenge siden.
- Hvorfor gidder jeg? Det gir ingen mening. - Glødet belgen?
Ja.
- Ja. Jeg har sett sånne. - Har du? Vet du hvor en annen er?
Ja, det gjør jeg. Rett gjennom lunden. Se etter det store, runde, døde treet.
Glødende belg. Stort, rundt, dødt tre.
- Takk! Hva heter du? - Boogie. Og du?
Ollie. Takk! Stort, rundt, dødt tre, glødende belg.
- Stort, rundt, dødt tre, glødende belg. - Hei.
Glemte du at jeg ba deg vente?
Bli en pookoo igjen. Finne treet. Glødende belg.
- Smilende fisk sa det. - Glødende belger.
- En fisk fortalte det. - Det blir verre.
Stopp! Du vil skade deg selv igjen.
- Hva trenger du? - Jeg trenger belgen.
Jeg trenger belgen for å forvandle meg tilbake til en pookoo.
Når du finner den, lover du å dra til Jakorhøyden?
- Ja, samme det. - Ok.
Her er din dyrebare belg.
- Nei, ikke rør den! - Så du kan bli en pookoo igjen.
Det vesenet du fant på, så vi kan dra hjem.
Nei!
Nei. Du lovte jo det.
Hva er den lukten? Hvorfor lukter alt så mye?
Nei. Nei, vær så snill.
Hvor er mine vakre fjær og vinger? Hva er disse motbydelige små klørne?
- Hva har du gjort? - Vent nå litt. Hva har jeg gjort?
Du tok belgen og ble en pookoo.
Belg? Pookoo? Ødela jeg ikke hjernen din?
- Nei! - Jeg visste det. Ta den, Viola.
Hvorfor måtte du ta på belgen?
- Hvorfor ba du meg ikke la være? - Jeg gjorde det! Rett før!
Hadde du forklart det godt, ville jeg ha forstått det.
Vet du hva? Jeg er ferdig.
Jeg er ferdig med deg, for du ødelegger bare livet mitt!
Hva er problemet ditt? Din galning!
Hvorfor er du så opprørt? Ikke noe av dette er min feil.
Ikke det? Alt er din feil! Du kastet meg ned i gropen.
Vent, du var den sinte lille rotta som blendet jakorene.
Jeg er ikke en rotte, men en pookoo!
Pookoo er et teit navn. Dere burde vurdert noe annet.
- Det er det ikke! - Det høres jo nesten ut som "ko-ko".
Hva føler jeg nå? Ikke hat, men...
- Kjærlighet? - Nei.
Kutt ut. Jeg er fantastisk!
- Farvel. - Hei! Hvor skal du?
- Ingen steder. - Feil. Du pønsker på noe.
Du vet veien til en belg.
- Nei. - Du lyver.
- Nei. - Da kan jeg jo bli med.
- Kutt ut. - Beklager. Vi er følgesvenner nå.
Da dør jeg heller.
- Vent. Boogie! Flott. - Hei, Ollie, fant du belgen?
Nei, den ble stjålet.
- Jeg stjal den ikke! - Oi! Hvem er vennen din?
Ingen. Si hvor jeg kan finne en til.
- Jeg setter ikke pris på... - Hei, Ingen.
Boogiefisker... snakker?
- Gjør de det? Hvor? - Ja, de kan snakke.
- Du har snakket med ham. - Ja, men jeg skjønte det først nå.
- Fordi du er dum. - Jeg er genial.
Hallo, boogie!
- Hva gjør du? - Får ham til å forstå.
Han forstår deg. Dessverre gjør alle det.
Kan du fortelle meg
hvor en annen belg er?
- La være. Jakorer er løgnere og tyver. - Pookooer er sjalu, små gnagere.
Når jeg får belgen, skal jeg jage dere vekk fra øya.
Hei. Det er nok belger til begge. Jeg har sett dem.
Jeg har vært alene hele livet.
Vel, helt siden steinraset oversvømte Dalen.
Jeg har hatt mye tid til å svømme rundt og se på ting, og jeg har sett mye rart.
Trær, skjell, steiner, skumle steiner, ikke så skumle steiner...
Samme det. Skumle steiner. Hva med belgene?
De pene glødende belgene er bare på en gammel urd.
Urdene.
- De store vandrende frukthagene? - Jakorene pleide å bo på grenene.
- Men... de forsvant. - Ja, bare fire døde gjenstår.
Jeg vet "død" er et skummelt ord, men jeg vet ikke noe bedre ord.
Kan vi holde oss til belgene? Hvor er nærmeste døde urd?
Den er ved Det store fossefallet.
Ja, den er svær. Urden, fossen. Begge to.
- Hvor er dette store fossefallet? - Langt bortenfor de klippene.
Jeg tenkte å ta opp noe, men jeg vet ikke hva dere ville tenkt om...
Ollie?
Ingen? Noen som helst?
Nå går jeg.
- Hvorfor gjør du det sånn? - Hvordan skal man klatre med slike poter?
Det er vinger. Vi flyr.
- Ikke jeg. - Prøv. Selv jakor-unger kan fly.
Skal jeg bare løfte vingene og...
Dumme vinger. Dere kan ikke grave eller gripe ting.
- Ikke klatre. De er helt ubrukelige. - Kutt ut. Du er en majestetisk skapning.
Jeg er kort og hårete, og nesten alt i Dalen vil spise meg.
Du smaker sikkert forferdelig.
- Hent møkka! - Ingen tid!
Ta på meg jord! Gjør meg til en møkkbaby!
Pappa? Hvor er du?
Er det en baby-flammeulv?
Hvor ble du av?
- Kan ulver snakke? - Alt kan det når du tar på en belg.
- Han har gått seg vill. Han trenger hjelp. - Jeg vet det.
Så får den vennene til å overfalle deg og ødelegge livet ditt for alltid.
Ok, det er merkelig spesifikt.
- Hva er den lukten? - Ti stille.
- Nei. Jeg kjenner en stank. - Den tingens far er der ute et sted.
Han står akkurat her.
Der er dere. Hva gjør dere?
- Leter etter byttene våre. - De som slipper unna?
- Fly! Omfavn jakor-kroppen din! Fly! - Hold kjeft! Jeg prøver å løpe!
- Se opp! - Oi!
Nesten som å fly.
- Løp inn i hulen! - Jeg gjør det!
Hvorfor følger de ikke etter oss?
Kanskje stanken er grunnen.
- Hva lukter det som? - Jeg vet ikke.
Beskriv lukten.
Det lukter som et mareritt.
- Jeg kan smake det. - Hvor?
Overalt.
Vi er i en rotslange-hule.
Nei. Bare glem det. Ikke jeg.
- Jeg liker deg ikke, og du tror... - Ti stille. De vil høre oss.
De har dårlig hørsel. De føler vibrasjoner.
Ok. Her er planen. Vi må gå over røttene.
Apropos dårlig hørsel. Jeg sa de føler vibrasjoner,
og røttene ser ut som slangene, så nei. Jeg skal klekke ut en annen plan.
Slutt å være sjefete et øyeblikk og hør på meg.
Du må bruke pookoo-nesa di. Pookooer kan se lukter.
Pookooer kan se lukter?
- Ok, lukk øynene først. - Lukke øynene i en slangehule?
Ingen lukt betyr noe bortsett fra en stank rett foran deg.
Jøss! Dere kan se lukter!
Det er som å ha øyeepler i nesa!
- Kan vi fortsette? - Ja.
- Rot. - Livene våre står på spill. Er du sikker?
Ja, helt sikker. Det er en rot. Stol på meg.
Ok, dette klarer jeg.
- Jeg ser at det er... en rotslange. - Sier du rot eller slange?
Jeg sier rotslange.
Jeg la vekt på "slange". Ellers gjør jeg det på "rot".
Bare si "rot" eller "slange".
Ok, slange.
Bra. Fortsett å sniffe.
Ok, rot. Gå.
Rot, rot. Bra.
Slange, definitivt.
Prøv den store til høyre.
Rot.
Rot. Gå til venstre.
Nei, slange!
Denne veien. Stopp. Et stort skritt til høyre.
Sånn, ja. Rot.
Slange. Høyre.
Venstre. Slange. Den veien.
- Ok, rot. Bra. Fortsett rett fremover. - Snart fremme.
Vi gjør det. For det meste jeg.
- Middag. - Velsmakende.
Skrubbsulten.
- Det er ikke bra. - Løp.
Velsmakende!
- Fanget. - Ta dem.
Jeg tror vi kan vinne. Jeg tar øynene, du bryter.
- Er du gal? Nei. Du må fly! - Jeg sa jo at jeg ikke flyr!
- Vi kommer til å dø! - Fokuser på løft, drag og fremdrift!
- Kjenn luften strømme gjennom fjærene! - Disse?
Nei, jeg snakker om aksialene!
- Hæ? - Flaks eller splætt!
- Splætt? - Flaks!
Alle jakorer lærer å fly slik.
- Jeg er redd! - Så stol på deg selv!
Flaks, Ollie!
- Ollie, du flyr. - Gjør jeg det?
- Ja visst! - Pass deg!
Forsiktig!
Sånn, ja. Ja! Du er et naturtalent.
Dette er flott. Fantastisk!
- La oss ikke fly inntil dem. - Fly inntil dem? Skal bli.
Forsiktig.
Oi, hva er dette?
Det er en oppdrift. Bare ri den.
- Ok, Ollie. Du kan bringe oss ned nå. - Sa du "bringe oss ned"?
Ollie...
Ollie!
- Hvorfor nevnte du ikke flyvning før? - Jeg gjorde det. Flere ganger.
Hadde du forklart det godt, ville jeg ha forstått det.
Takk. Du vet, for... For at du presset meg til det.
Bare hyggelig. Ingen har noensinne takket meg for å være pågående før.
Fossefallet må være her et sted.
La oss lete.
Det blir mørkt og er for tåkete. Vi gjør det i morgen.
Jeg kjenner igjen den lyden. Noen er sulten.
Det går bra.
Ja visst. Jakorer må spise gjennom dagen.
Etter mine beregninger er du skrubbsulten.
Her. Buskrot. Hjelper mot sulten.
- Du venner deg til det... om noen år. - Velger dere å spise dette?
Jakorene skylder livene sine til det. Da urdene dro, mistet vi matkilden vår.
Roten stilnet sulten, men bare en stund.
- Jakorene sultet nesten i hjel. - Det visste jeg ikke.
Vi mistet så mange.
Venner, søskenbarn, tanter, onkler.
Mamma og pappa.
Jeg var eldst, så...
Jeg måtte finne mat til søstrene mine så de ikke sultet.
Ikke at de setter pris på det. De syns jeg er sjefete og irriterende.
Men om jeg ikke passer på dem, hvem vil gjøre det?
Det høres ut som en tung byrde.
Ja.
Enda godt jeg fant piplettene. De reddet oss.
- Du gjorde hva da? - Fant vår nye matkilde. For lenge siden.
Det var faktisk første gang jeg møtte en pookoo.
Jeg visste ikke navnet da, men en liten fyr lærte meg å åpne piplett-frøene.
Du ser utslitt ut. Jeg tror det er på tide å legge seg.
God natt, Ollie. Jakorer sover forresten opp ned.
Bare tuller!
Ollie?
Ollie!
Fossefallet!
Se! Der er urden.
Pappa, jeg er sulten.
- Jeg vet det. Du minner meg på det støtt. - Fordi jeg er sulten!
Ulver! Det er et ulvehi.
Hei, folkens! Enda godt. Jeg fikk ikke sagt det i går, men...
- Ja, ulvehiet. Ganske viktig. - Det er ingen vei inn.
Jeg kan få dere inn. Jeg skal distrahere dem.
Vent nå litt. Vil du gjøre det for oss?
Dere er jo mine eneste venner.
Og når dere blir som før, blir jeg venneløs, så...
Kanskje dere kunne...
Skaffe deg en belg! Du kan bli en jakor. Eller en pookoo. De har helt rå nese.
En pookoo... Det hadde vært flott!
Vi skal skaffe deg en belg. Det er et løfte.
- Skynd dere. Dere får ikke mye tid. - Hvordan skal du distrahere ulvene?
Jeg skal være lunsjen deres.
- For en svær fisk. - Fritt for hodet.
Pappa, du lar den slippe unna!
Belgene!
Men det er bare én.
- Boogien sa jo det var mange av dem. - Vi har dårlig tid. Jeg tar den.
Vent nå litt. Hvorfor det?
Da kan vi fly rundt sammen og finne en til.
Stoler du ikke på meg?
Du stoler ikke på meg?
- Au da. - Samfunnet mitt er avhengig av meg.
- Men ikke mitt? - Det er langt ifra det samme.
Jeg sikrer at jakorene feter seg opp til vinteren.
- Feter seg opp? - Og vi har få pipletter.
Dere har få?
- Ja. - De du tok fra meg?
- Hva? Jeg har aldri tatt noe fra deg. - Du husker det visst ikke.
Husker hva da? Hva snakker du om?
Den lille pookooen som lærte deg å åpne piplettene? Det var meg.
Dere spiste alt sammen, og nå lever vi av restene.
Pappa sa de utenfor er upålitelige. Jeg hørte ikke etter,
og alt er min skyld fordi jeg var så lettlurt, naiv og dum!
Vi overlever ikke vinteren. Vi kommer til å sulte.
Jeg...
Alt er min feil.
Du vet...
Min egen far... vil ikke engang se meg i øynene.
Bare fordi jeg stolte på deg.
Boogie!
- Hjelp! - Boogie!
- Boogie!
Hjelp!
Ollie?
Og Ingen? Er dere boogier? Hva skjedde?
Det var bare én belg, og vi sa "boogie" rett før vi tok på den.
Jeg sa faktisk "pookoo" før jeg tok på den andre belgen.
Slik fungerer belgene. Man blir det man sier.
Flott. Det hjelper oss når vi drar tilbake i tid.
Iva, vi er fisk.
Nå er jeg enda lenger unna å redde landsbyen min.
- Ollie, hør her... - Du.
Du er en jakor, og jeg er en pookoo. Vi skulle alltid være atskilt.
På tide å ta farvel.
Så...
Ha det, Ollie! Jeg vil savne deg!
Kos deg som boogie! Jeg forteller Iva om de andre belgene.
Det er en hel haug av dem!
Adjø, Ollie! Jeg vil alltid huske deg!
Jeg mener ikke å snoke, men dere ser ikke ut til å komme overens.
Det er som det er.
Disse belgene er på toppen av Skummel Stein-fossen.
Jeg er redd for å si det høyt. Dalens skumleste sted.
Vi må samarbeide for å komme opp dit, så dere må bli venner igjen fort, ok?
Ok. Jeg skal fortelle dere en hemmelighet.
Dere ser meg og tenker sikkert at jeg har alt.
Intelligens, utseende, sjarm, intelligens.
Men sannheten er at jeg ikke har alt.
Jeg har svømt rundt i denne innsjøen hele livet vitende om at noe manglet.
Så innså jeg hva det var.
Jeg var alene.
Og når du er alene så lenge...
...drar du til noen mørke steder.
Det jeg mener,
er at det får en til å verdsette hvorfor vi trenger hverandre.
Ollie. Jeg er...
Da vi var barn, var du den første pookooen jeg møtte.
Søstrene mine hadde ikke spist på flere dager, og jeg var redd.
Men noe fikk meg til å stole på deg.
Du var snill mot meg. Du lærte meg å spise piplettene.
Og så var du borte. Jeg visste ikke hvor du ble av.
Men jeg glemte deg aldri.
Og Ollie, jeg visste ikke hvor mye jeg såret deg.
Jeg er så lei for det.
Se!
Vi er fremme!
Skummel Stein-fossen.
Belger! Tonnevis av belger! Jeg skal prøve å nå dem!
Det har jeg prøvd selv.
Fossen er for sterk for én boogie, men ikke for tre.
Form Megafisk!
- Megafisk? - Akkurat.
- Lås finnene og svøm sammen. Megafisk! - Svøm som én!
- En overstått. To igjen. - Ja, baby!
Hva ser jeg? Hva er dette?
Fisk?
- Fisk? - Fisk.
- Fisk? - Fisk?
- Hva er de der? - Det er de skumle steinene.
Fisk!
Bli Megafisk igjen!
Snart fremme!
Hva gjør vi nå? Noen forslag?
Pappa!
Nå har vi sjansen.
- Hva venter vi på? Kom igjen! - Valpen! Grip tak i halen min!
- Ja! - Hvordan klarte du alt det?
Jeg? Du var helt rå. Du er et naturtalent.
Hører du det?
- Urdene. - Det er dem.
La oss gjøre det sammen, på tre.
- En, to, tre! - En, to, tre!
- Pookoo! - Jakor!
- Ja! Takk! - Ja! Jeg er tilbake!
- Jeg er tilbake, baby! - Hei, folkens!
Hei, boogie. Hva skal du bli?
Jeg prøvde å bestemme meg. Pookoo, jakor, konglepinnsvin eller...
Vent. Nå har jeg det.
Kanskje jeg bare kan bli...
...flammeulven!
Boogie?
Boogie fantes aldri.
Den eneste som fantes, var...
...jeg.
Historien.
- Det var du som ødela Dalen. - Du skapte dammen og drev ut urdene.
Ja, ja og ja. Jeg er dyktig. Hva kan jeg si?
Hvorfor det? Du ødela all freden og forårsaket så mye lidelse.
Hva med min lidelse? Jeg var den minste i kullet mitt,
så flokken kastet meg til side for å dø, og ingen andre ville ha meg i nærheten.
Så jeg lovet meg selv at jeg en dag skulle brenne ned Dalen,
og de som overlevde, ville bøye seg for meg.
Jeg hersket over stedet frem til de tremonstrene sendte en siste belg
og fanget meg i den fæle fiskekroppen.
- Belgene. - Jeg ventet lenge på at noen skulle komme.
En lettlurt, tillitsfull tosk som deg!
"Å, Ollie. Ville du gjøre det for meg? Jøss. Du er min beste venn."
Har du tenkt på noe av det?
Du trodde den flokken med ynkelige treulver var flammeulver?
Iva!
Nei! Iva!
"Iva!" Hva gråter du for? Du ville bli kvitt henne, ikke sant?
Tror du hun er vennen din? Ingen er venner i Dalen.
Det er på tide at Dalen blir styrt av frykt igjen.
Ollie.
Han tar feil om deg.
Hold hjertet ditt åpent.
Nei! Iva!
Nei.
Jeg skal få deg hjem.
Iva?
Hjelp henne.
Iva!
Hvor er Iva?
Jeg er lei for det, vennen. Hun er... borte.
Iva...
Nei.
Jeg er lei for det.
Du var den beste vennen jeg noen gang har hatt.
Så, så. Ikke slutt å si alle de fine tingene om meg.
Hvordan kan du være her... Hun sa du var borte.
Jeg dro for å skaffe mat til deg.
Jeg hadde rett. Du er fortsatt den snille lille pookooen.
Vel, den snille lille pookooen... ødelegger visst alltid alt.
La meg vise deg noe.
Bø!
Hørt om min brors rede? Vannskade.
- Mitt barnebarn kan hjelpe. - Å ja?
Han er flink til å fikse ting. Til å ødelegge dem også!
Flaks eller splætt!
- Han splættet! - Jeg er uskadd.
Jeg vet det ikke vil endre smerten vi, og jeg, forårsaket ditt samfunn,
og det er jeg veldig lei for.
Jeg vil du skal vite at ikke alt du gjør, ender dårlig.
Foreldrene deres ble reddet av piplettene som du lærte meg å spise.
De ville ikke vært her uten deg.
Takk.
Det er Ollie!
- Så søt! - For en stor nese!
- Hvorfor er han så myk? - Hvordan fløy han hit med så små vinger?
- Jeg kan ikke fly, som en pookoo. - Han kan snakke!
Hei, møkkbaby! Husker du oss?
- Vi dekket deg med møkk. - Jeg husker det. Takk. Dere reddet meg.
Se! Det snør!
- Det snør! - Jeg elsker snø!
Det snør! Jøss!
- Det snør! - Ja! Ingen skole!
- Det snør! - Dette er ikke snø.
Flammeulv.
Brannen sprer seg raskt. Himmelen er utrygg. Få alle til redene!
- Vi må hjelpe Dalen. - Vent! Stopp, alle sammen!
- Vi må hjelpe. - For farlig. Vi må beskytte våre egne.
Hør etter, alle sammen!
Storesøsteren min er kanskje sjefete, irriterende og nedlatende...
- Noen vil si tyrannisk... - Vent nå litt!
Hysj. Hun avbryter og snakker for mye.
Irriterende stor fjærbusk. Alt dette kan vi være enige om. Men...
Hun har alltid tatt sjanser for oss, og vi ville ikke vært her uten henne.
Selv om hun ikke tror jeg vet det.
Hun har ikke alltid rett, men nå har hun definitivt rett.
- Dalen trenger oss. - Viola har rett i at Iva har rett.
- Alle disse skapningene er fanget! - Vi kan bringe dem til kysten.
God idé, Viola. Vi gjør det samme.
Hold deg nær!
Det går bra. Vi skal hjelpe.
- Pookooøya. Bare der er det trygt nå. - Hvordan får vi dem dit?
Takk for at dere reddet min sønn.
- Hva sier du da? - Tusen takk!
Vi kan hjelpe.
Alle om bord! Ingen somling!
- Ikke få panikk! - Helten min!
La oss dra!
- Ollie? - Lever han?
Dere må hjelpe meg!
Ollie!
Nei!
Iva!
Kom deg vekk fra de tingene!
Det er ikke et angrep. Dette er Dalens skapninger.
De trenger vår hjelp, pappa.
Pappa, de trenger vår hjelp. Hjelp meg å få dem til øya.
Vi kan ikke gjøre det, Ollie. Du må aldri stole på noe annet enn en pookoo.
Nei, pappa. Historien er sann. Urdene, flammeulven, belgene.
Jeg brukte belgene til å bli Dalens skapninger og lærte noe.
Vi er sterkere sammen.
Pappa, jeg vet du er redd, men vi må stole på hverandre.
Ollie!
Vi har dårlig tid. Følg meg.
- Hva nå? - Flammeulven sa det selv.
Urdene fanget ham med en belg. La oss prøve.
- Er du sikker på dette? - Nei.
Urder, er dere der ute? Hører dere meg?
Ollie, skynd deg!
Jeg trenger én belg til. Kan jeg få det? Vær så snill. Dalen trenger deres hjelp.
Vær så snill.
Urd.
- Urdene. - Det er umulig!
Ok, Ollie, dette klarer vi.
- Ollie? - Det er sønnen vår.
- Ligg unna dem. - Ollie, du fant enda en belg.
Å, du la merke til det.
Godtroende flammeulv.
- Jeg likte deg bedre som... - Boogie!
Du trodde ikke jeg var klar for fellen. Hvem er den lettlurte nå?
Ollie, Ollie, Ollie. Hva skal du gjøre nå?
Du kan ikke hoppe i vannet fordi det er for dypt, og urder synker.
Pass deg, Ollie!
Tror du at du er en urd? Gjenoppretter fred og harmoni i Dalen.
Du er bare en sint liten rotte som kjemper forgjeves.
Men denne gangen er det for livet ditt.
Dalen er min nå.
Hva?
Nei. Dalen er vår.
Nei.
Hva gjør du? Du må stoppe.
Du. Stol på meg.
Nei!
Ollie!
Du lever! Jeg trodde du var borte for alltid!
Hvor... Hvordan klarte du... Jeg...
Urdene. De fant meg.
Det har noe kalt magiske belger.
Tekst: Rune Kinn Anjum