‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Bună dimineața, fermieri de simulare.
‎Pyro Moth e la aparat în dimineața asta
‎cu o piesă de Brian Zapp și The Beefettes.
‎Un cântecel intitulat „Fire Baby”.
‎Închide-l!
‎Cum doriți, stăpâne.
‎Ce vis nebunesc am avut, Trandafir!
‎Trandafir?
‎Trandafir!
‎Vai, cineva a vomitat pe tine!
‎La naiba! Cineva a vomitat pe tine.
‎Pot rezolva eu.
‎Charlotte, haide!
‎Char... Charlotte!
‎Vai, capul meu!
‎Bună dimineața, stăpâne.
‎Cum te simți?
‎- Cafea. ‎- Îți voi face cafea, dulceață.
‎Bine.
‎BOOMBIE ‎CUM SĂ REÎNVII O FLOARE
‎Să vedem aici. Nu.
‎SOARE, PĂMÂNT ȘI APĂ!
‎MUZICA, PANACEUL
‎Doctorii mi-au spus ‎că burta ciobanului e incurabilă
‎și că mai am doar câteva zile de trăit.
‎Slavă Domnului pentru asistenta Prunk.
‎Muzica mi-a rezolvat burta ciobanului,
‎căsnicia, câinele meu gras, ‎contul meu gol,
‎chiar și grădina mea... ofilită.
‎Și o să te învăț să folosești muzica ‎pentru a deveni nemuritor.
‎Ești la un clic distanță
‎de cursul meu ‎Muzica Alină Bestia Sălbatică.
‎E așa de evident!
‎Muzica, desigur.
‎Bine, bagă aia în priză, pune aia în aia, ‎acceptă aia, conectează aia.
‎Așa. Și acum.
‎O, Trandafir, te voi vindeca...
‎Îmi voi folosi muzicala abili...
‎Abili... Abili...
‎La naiba cu asta! Computer, pune muzică!
‎Drăguț.
‎E o piesă bună.
‎Stăpâne, ți-am făcut ‎un avatar curcubeu muzical.
‎Iată-l pe Drăguț Drăguț.
‎Îmi place de Drăguț Drăguț.
‎- Mulțumesc, Computer. ‎- Cu plăcere, stăpâne.
‎- Hopa, ce e locul ăla? ‎- Vai!
‎Nu trebuia să vezi asta.
‎Aia e Închisoarea Sufletului ‎pentru Ființe Simulate Rebele.
‎Ce naiba înseamnă asta?
‎E un turn de simulanți defecți ‎așa de înfuriați de frica existențială
‎încât și-au smuls propriile limbi.
‎Ce? Da. Trimite-mă acolo! Sună perfect.
‎N-o să fiu rănit? Nu?
‎Nu poți muri ‎în închisoarea sufletului. Tu...
‎Poți doar să renaști.
‎Sună bine. Trimite-mă!
‎Contopirea cu simulantul în trei...
‎doi...
‎unu...
‎CAPCANĂ EZOTERICĂ ‎ÎNCĂRCARE...
‎402, 403...
‎O, salut.
‎Salut.
‎Cânt… produc muzică. Nu prea cânt.
‎Adică, mă numesc Clancy.
‎Sunt moderator spațial.
‎Și-am vrut să știu, ai vrea ‎să fii intervievat pentru emisiunea mea?
‎Ce merge în spațiu.
‎Și-a mușcat limba de tot, ‎acum doi, trei ani.
‎Dar mă poți intervieva pe mine. ‎Sunt pasărea lui pereche.
‎TRENDU' LACULUI
‎Bine.
‎THE MIDNIGHT GOSPEL ‎CU JASON LOUV
‎Spunem pasăre de suflet, ‎dar ca să fim mai clari,
‎sunt ca o creatură psihopompă
‎-‎ …sau un caprimulg. ‎- Ce?
‎Frate!
‎Calmează-te, Bob. E în regulă.
‎Haideți!
‎Așteaptă! Hei! Trezirea!
‎Ce se întâmplă?
‎Asta e capcana existențială ‎a închisorii sufletului.
‎Măiculiță!
‎- Ce nebunie! ‎- Era purgatoriul budist.
‎Ești înnodat ‎în plasa sufletului băiatului meu.
‎Aha!
‎Asta înseamnă că vii cu mine ‎de fiecare dată când moare Bob.
‎Tare!
‎Eu sunt Jason, apropo.
‎Eu sunt Clancy
‎Mă bucur să te cunosc, Jason!
‎Bine.
‎Momentul acesta nu s-ar întâmpla ‎dacă nu l-am discuta amândoi
‎și toată lumea ‎care așteaptă în multiversuri
‎nu ar asculta asta, nu?
‎Fără tine, privitorul,
‎- ...și fără tine, Clancy, moderatorul... ‎- Da.
‎...și milioanele de oameni ‎care ar putea auzi asta,
‎acest moment nu ar exista.
‎Așadar, nu e o funcție,
‎adică, vorbesc chiar acum,
‎dar asta nu e o funcție ‎a unui Jason esențial, fundamental.
‎- Bun. ‎- Joc un rol acum.
‎Pot simți asta.
‎Mă simt ciudat.
‎- Stai, tu vorbeai despre... ‎- O teorie hindusă, Pânza lui Indra.
‎Ideea e că toate conștiințele din lume ‎sunt conectate.
‎Imaginează-ți o pânză gigantică, ‎strălucitoare, albastră, în infinit.
‎Ca o plapumă?
‎Nu. Mai mult ca o plasă.
‎În versiunea hindusă,
‎nodurile sunt importante, înțelegi?
‎Și punctele de pe plasă, ‎legăturile dintre linii,
‎alea sunt conștiințele.
‎- Ăia sunt atmanii. ‎- Da.
‎Atmanul e conștient. E conștiință.
‎- Și fiecare conștiință e Dumnezeu. ‎- Da.
‎Și, în felul lui, e totalitatea.
‎E sufletul unui fluture.
‎Sufletul unui... nu știu, ‎ca un organism monocelular.
‎O bacterie… până la sufletul, ‎de exemplu, al lui Dalai Lama,
‎până la sufletul unui hiperinteligent, ‎necontactat încă…
‎- Toți... Toți zeii înșiși. ‎- Da.
‎Toate sufletele sunt ‎ca niște fotoni produși de soare.
‎Așa. Buddha se uită la Pânza lui Indra ‎și e practic, aceeași topografie,
‎dar el spune: „ Nu e vorba de noduri, ‎ci de legături.”
‎- Tare. ‎- Bine.
‎Deci ăsta e diagnosticul lui Buddha, nu?
‎E ca și cum credem că existăm, ‎așadar suferim.
‎Scuze, existăm, așadar suferim?
‎Credem că există ceva ‎adevărat în esență în privința realității.
‎Ai doar iluzia ‎că te afli într-un sine separat,
‎fiindcă e un punct ‎în care o rețea converge.
‎Deosebirea care trebuie făcută aici ‎e că acesta nu e nihilism.
‎Nu e: „Nimic nu e real.”
‎E faptul că totul e lipsit ‎de calitate intrinsecă,
‎adică non-esențialism.
‎Nu există un singur Clancy esențial.
‎- Nu există un singur Jason esențial. ‎- Așa.
‎Nu există esență pentru nimic.
‎Budiștii tibetani numesc asta ‎lumina albă.
‎Înțelegerea non-existenței esențiale ‎a tuturor.
‎Acum, ca să aplic asta în viața mea,
‎știi, am trăit asta când am consumat DMT.
‎Deci, pe 21 decembrie 2012...
‎am luat o cantitate uriașă de DMT...
‎în timp ce întrețineam raporturi sexuale ‎cu mai mulți oameni.
‎- Știi? ‎- Cine și-o trage pe DMT? N-am încercat.
‎- Nu știam că e la modă. ‎- E complicat. E, de fapt...
‎Păi, nu mai ești conștient de corpul tău,
‎deci practic, partea cu sexul se oprește ‎în experiența cu DMT.
‎Bine. Dar în restul timpului faci sex?
‎Da.
‎În spațiul DMT,
‎am avut experiența perceperii ‎golului fundamental din toate
‎și l-am descris recent drept: ‎„Nimic, dar strălucitor.”
‎Uau. Ești o pasăre marfă.
‎Ce am realizat în transa indusă de DMT ‎e că...
‎Francezii numesc orgasmul „mica moarte”.
‎Moartea e de fapt marele orgasm, nu?
‎Abandonarea sinelui.
‎Și e evident că sinele nu există,
‎dar sinele mai e și un păs ‎și o sursă de suferință..
‎Știi, cred că totul e un fel de păs...
‎pentru tine, știi?
‎Un păs-ăroi.
‎Că ești pasăre.
‎O, Doamne, ‎poți să nu mai faci glume cu păsări?
‎Mă gândeam la ceva.
‎Abandonarea ideii că ai un sine individual
‎e orgasmul suprem.
‎E percepția de goliciune ‎și lumina albă fundamentală a existenței.
‎Hai să scoatem asta din viața mea ‎și să ne-ntoarcem în urmă cu 2.500 de ani.
‎Hinduismul și budismul sunt...
‎Budismul e o erezie hindusă.
‎Și nepalezii l-au pus laolaltă
‎ca să creeze acest psihedelic Megazord...
‎Un ce?
‎Ca un... Cum se numește în ‎Power Rangers?
‎O, bine, tare.
‎La naiba. Mă bucur că e ‎Power Rangers,
‎dar mă rugam să-mi fi adăugat ‎în vocabular...
‎un termen spiritual al naibii de nou ‎numit Megazord.
‎Power Rangers, ‎da. Nu e sanscrită.
‎Acum 2.500 de ani...
‎oamenii încep să aplice tehnici budiste
‎și să se trezească ‎din visul suferinței lor individuale
‎peste tot în nord-estul Indiei.
‎Prin meditația budistă ‎nu încerci s-ajungi nicăieri.
‎Stai pur și simplu cu tine însuți.
‎Stai cu sentimentul.
‎Sentimentul de care încerci să scapi ‎cât e ziua de lungă.
‎Furnică.
‎Despre ce vorbeam? Sunt în ceață aici.
‎Da, încerc să nu-mi zic: ‎„Cum m-am ales cu slujba asta?”
‎Ca și cum aș fi blestemat să tot fac asta.
‎Dă-mi alea.
‎Deci meditația budistă ‎înseamnă să stai „cu sentimentul”
‎până observi că „sentimentul” ‎se schimbă după bunul său plac
‎și că natura fundamentală a toate ‎e schimbarea,
‎ne-permanența
‎și goliciunea.
‎Și că tot visul vieții tale, ‎pe care o credeai reală, a fost un vis
‎până când te trezești și spui: „O, da, ‎a fost doar un vis. Și acum sunt treaz.”
‎Asta e prima întoarcere a Dharmei.
‎E grozav, frate.
‎Mă face să mă gândesc la...
‎E ca o experiență foarte lungă ‎de realitate virtuală,
‎care se petrece de atâta timp ‎încât oamenii au uitat că trăiesc virtual.
‎Și apoi, deodată, ‎o mulțime de personaje jucătoare
‎au început să-și dea seama: „Stai un pic.
‎Nu sunt sigur că de fapt... Așteaptă.
‎De fapt nu sunt Kratos, Zeul Războiului.”
‎E de parcă suntem ‎amfibieni amnezici spirituali
‎care, știi, intră aici.
‎Și când intrăm aici, ‎ne asumăm o identitate.
‎Acest apendice pătrunde în materie
‎la fel cum un tub de respirat ‎pătrunde în aer
‎ca să poți exista un pic de timp ‎sub apă, știi?
‎Și...
‎în mod similar, noi pătrundem ‎în sfera asta și avem experiența asta,
‎dar începem să credem ‎că suntem tubul naibii, nu?
‎Asta e, de fapt, o parte din experiență.
‎Crezi că ești tubul.
‎Dacă ai lua o bucată mare de cârnat,
‎ai coace-o și apoi ai găuri-o
‎și ai forma un tub, ‎teoretic, ai putea înota...
‎trăgând aer prin carne sărată.
‎Clancy...
‎Oricare ar fi experiența asta, ‎noi credem că e reală
‎și credem că suntem cumva reali din fire
‎și e o eroare de identitate.
‎Sau asta e perspectiva budistă.
‎Deci, din perspectiva asta, ‎să ne gândim la practica spirituală.
‎Orice practică spirituală ‎care încearcă să ducă la o concluzie...
‎„O să devin mai spiritual.”
‎„O să devin mai iubitor.”
‎„O să fac o schimbare.”
‎„Înțeleg niște lucruri. Mă schimb.”
‎- Da. ‎- Perspectiva budistă e:
‎”Doar te spetești în ‎World of Warcraft.”
‎Ce nebunie!
‎De ce?
‎E o analogie grozavă.
‎Pleacă naibii de lângă computer!
‎Trezirea!
‎E doar un joc.
‎Te spetești aiurea în ‎World of Warcraft.
‎Încerci tot felul de practici spirituale
‎sau încerci s-adaugi puncte de experiență ‎unui personaj care nu există, la naiba!
‎Ai uitat că joci un joc.
‎Frate, ești deshidratat. Bea niște apă.
‎Joci jocul ăsta blestemat întruna ‎de 20 de ore
‎până când uiți că a fost un joc.
‎Vrem să continuăm cu simularea.
‎E ca și cum am vrea să repetăm ‎ce s-a întâmplat deja.
‎Nu e de-ajuns ‎că suntem în corpurile noastre
‎și ne-am regăsit ‎în acest personaj jucător.
‎Pe când în budism trebuie să te extragi.
‎E ca și cum am purta ochelari ‎de realitate virtuală
‎și suntem într-un joc
‎și acum vrem să purtăm un alt set ‎de ochelari de realitate virtuală.
‎Și apoi, nu vrem doar să-i purtăm, ‎ci și să-i adăugăm la o altă...
‎realitate augmentată, apoi la alta.
‎Deci ăsta e un fel de infinit...
‎E „infiltrare” corect… ‎O pătrundere infinită în materie și timp.
‎O infinită… Și în acea pătrundere ‎în materie și timp…
‎suntem disperați să evităm îndepărtarea ‎ochelarilor de realitate virtuală.
‎De ce suntem disperați s-o evităm?
‎Fiindcă nu vrem să avem acel sentiment.
‎Care sentiment?
‎„Sentimentul.”
‎„Sunt cum sunt”, nu?
‎Sentimentul că tot ce faci,
‎dependența, dependența de Maya,
‎e ca să nu-ți simți suferința inerentă.
‎- Da. ‎- Nu? Fiindcă e groaznic să ai un corp.
‎Doare.
‎La naiba.
‎Tipul ăsta o să tot moară?
‎Da. Până se lămurește.
‎Faptul că totul e trecător ‎provoacă suferință.
‎- Da. ‎- Nu?
‎Bătrânețea, boala și infecția. Și moartea.
‎Da.
‎Bob, te descurci bine, frate?
‎Putem trăi într-un univers ‎în care timpul există,
‎așadar totul se va dezintegra ‎și se va nărui
‎și suferința aceasta e insuportabilă.
‎Da. Când profesorul meu a început ‎să mă învețe,
‎prima dată a spus: „Vreau să știi asta.”
‎Și Chögyam Trungpa Rinpoche, ‎profesorul meu, mi-a spus...
‎Și vorbea serios.
‎Și țin minte că m-a privit în ochi.
‎Vorbea serios.
‎„E fără speranță.
‎- E fără speranță.” ‎- Da.
‎În momentul în care accepți lucrurile ‎așa cum sunt...
‎nu mai ai nevoie de speranță.
‎Fiindcă îți dai seama ‎că e bine că ești unde ești.
‎Vezi, sunt în acel punct din viață ‎în care asta e o alinare.
‎Am trecut de partea ‎în care sunt într-un film Disney...
‎în care speranța e ca o veveriță ‎care cântă:
‎Speranța te va însufleți și apoi...
‎- Nu. Speranța te torturează. ‎- Da.
‎- N-o să înțeleagă niciodată. ‎- Are nevoie...
‎Are nevoie de muzică!
‎Așa aș spune.
‎Cântă la linguri!
‎Bob, rezistă acolo! ‎Vom cânta pentru tine, Bob.
‎Muzică!
‎La naiba. Rahat!
‎- Stai, cred... ‎- Bob!
‎Da. Asta e!
‎Cântă la linguri!
‎Scoate lingurile.
‎Bine.
‎Da, dragă!
‎Ești regele lingurilor!
‎Cațără-te, Bob! Du-te! Da! Așa!
‎Uită de asta! Ascultă lingurile!
‎Nici nu mai știu de când n-am mai exprimat ‎atâta entuziasm în lumea reală.
‎Poate de 30 de ani sau așa ceva...
‎Da, e în regulă! Poți s-o faci și tu!
‎Renunță la speranță!
‎La naiba!
‎Lipsa speranței sună groaznic când tu...
‎Dacă nu te-ai gândit ‎cât de mult ai tot folosit speranța
‎ca pe un defect.
‎„Sper ca mâine...” Jap!
‎„O, sper să se întoarcă.” Jap!
‎„Sper să pot uita...” Jap!
‎Te bați pur și simplu cu speranță!
‎Nu îți dai voie nicio secundă ‎să fii fără speranță.
‎Dă drumul speranței!
‎Dă-i drumul.
‎CAPCANĂ EZOTERICĂ
‎404 ‎LUNĂ NEGĂSITĂ
‎DEȚINUT ‎LUNA R3T8
‎Pot cânta în sfârșit.
‎Să beau sânge ‎Din ciotul unui gardian
‎Pe care tocmai l-am ciopârțit
‎Asta era libertatea pentru mine
‎Să-mi văd colegul de celulă plângând
‎Când stropeam cu urină ‎Ochii lui smulși din orbite
‎Asta era libertatea pentru mine
‎Dar acum e simplu de văzut
‎Că închisoarea era în mine
‎Și că de fapt urinam
‎În propriii mei ochi smulși din orbite
‎Și libertatea apare ‎Când scapi în sfârșit
‎De masca ta de deținut
‎Măiculiță!
‎Bună dimineața.
‎Stăpâne.
‎Ador piesa aia.
‎E încă o piesă bună.
‎Stăpâne...
‎Să vedem cum arată trandafirul.
‎Valea de aici!
‎E un fel de cult.
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi