‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אפשר ללמוד איך לעשות את זה.‬
‫לתחוב פקק אנאלי... לחור התחת...‬ ‫של המוח שלך.‬
‫אני מואר עכשיו.‬
‫- עורך -‬
‫"פקק אנאלי‬
‫אני מואר עכשיו‬
‫בחור התחת של המוח שלך‬
‫אנאלי, אנאלי, פקק אנאלי‬
‫פקק אנאלי..."‬
‫אני לא צריך אור.‬
‫או עציצים.‬
‫נכון, צ'ונצ'יצ'י שלי?‬
‫מיטה? לא.‬
‫קלנסי, מצאתי כוכב לכת שתאהב.‬
‫עוד נראה.‬
‫נורוול 8.‬
‫יש בכוכב הזה נהרות של יין ופירות מסקלין.‬
‫התוכי הזה יהיה מרואיין נהדר.‬
‫אני מצטער. אולי לא שמעת את השיר, אבל...‬
‫"פקק אנאלי, אני מואר עכשיו..."‬ ‫-אני מואר עכשיו.‬
‫נהייתי מואר.‬
‫מה לגבי לנזור-דידור?‬
‫כוכב פארקי מגלשות המים והטרמפולינות,‬
‫אני מואר עכשיו!‬
‫טוב, מה לגבי כוכב הכדור הריק?‬ ‫-מושלם.‬
‫הכנתי לך אווטארים משעממים, הוד מוארותו.‬
‫תודה.‬
‫אתה אוהב אותם?‬
‫- בחירת אווטאר -‬
‫כן...‬
‫הכנתי אחד שנראה בדיוק כמוך,‬ ‫אבל הוא עשוי משמנת.‬
‫סבבה?‬
‫כן.‬
‫שלח אותי לכוכב הכדור הריק, ילד!‬
‫כרצונך.‬
‫מתמזגים עם הסימולטור בעוד...‬ ‫אתה לועס מסטיק?‬
‫תודה, אדון.‬
‫אוהב אותך, חבר.‬ ‫-שתיים…‬
‫אחת…‬
‫זה באמת רק כדור גדול וריק.‬
‫אוי, אלוהים, זין על זה.‬ ‫בואו נחמם את העניינים!‬
‫היי, אחי.‬
‫היי, אחי, יש לך צינור לדבר הזה?‬
‫אני משופשף כולי.‬
‫אתה לא מדבר?‬
‫טוב, סבבה.‬
‫חייב להיות כאן אחד.‬
‫אני רק צריך להיזכר איפה שמתי אותו.‬
‫וואו.‬
‫לעזאזל.‬
‫זה הרבה דברים.‬
‫מה קורה, מותק?‬
‫מי שם?‬
‫חייב לשאול שאלות.‬
‫כל כך הרבה מסתורין.‬
‫מושלם לתשדיר-חלל.‬
‫אני הוא המוות.‬
‫נעים להכיר. שמי קלנסי.‬
‫סליחה, היה לי משהו בגרון.‬
‫- הבשורה בחצות‬ ‫עם קייטלין דוטי -‬
‫את רוצה להתראיין לתשדיר-החלל שלי?‬ ‫זה פיצוץ בחלל.‬
‫זה משודר לחלל.‬
‫אני... מניחה.‬
‫אבל לפני שנתחיל,‬ ‫אתה צריך לתאר את הצורה שלי‬
‫כדי שאוכל להתגלות.‬
‫אה?‬ ‫-תאר אותי.‬
‫איך המוות נראה בעיניך?‬
‫טוב, ארבעה מטרים עם שיער יפה,‬
‫עין מצחיקה אחת,‬ ‫צבת של סרטן בכפפת תכשיט מפוארת, כנף עטלף‬
‫רגל ליצן אחת וכל זה בקרון משא אדום לילדים.‬
‫האם העגלה היא חלק ממני?‬ ‫-כן.‬
‫והתחת שלך הוא האחוריים של קרנף‬ ‫עם שדה כוח מזון,‬
‫והרגליים של הקרנף תמיד עומדות בקקי.‬
‫אני חושבת שצריך לפשט את זה.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫תיפטרי מהאמצע‬ ‫ומהילד הדוחה עם הידיות בתור ידיים,‬
‫לא ביקשתי את זה.‬
‫נסי להחזיר את צבת הסרטן, אבל קטנה יותר.‬
‫עכשיו את יכולה לדחוף מהקרקע.‬
‫זה לא ממש מעשי.‬
‫טוב, מה דעתך להוסיף תרמיל ריחוף?‬
‫אני כבר לא מוות, כאילו... מצמרר.‬ ‫אני סתם...‬
‫בסדר, מה דעתך להיות פשוט מלאך מוות קלאסי?‬
‫אבל תשאירי את העין המצחיקה?‬
‫את נראית מגניב.‬
‫אכפת לך שנתחיל בריאיון?‬
‫כן.‬
‫אני אתחיל להקליט.‬
‫היי, זה הצינור שלי!‬
‫זין! קפוץ-התחת הזה לקח לי את הצינור.‬
‫אכפת לך אם נדבר בהליכה,‬ ‫כדי שאוכל להשיב את הצינור‬
‫בשביל מגלשת המים שלי?‬ ‫-בטח.‬
‫אז, את המוות.‬
‫לאבד אנשים לטובתך זה כל כך כואב.‬
‫נכון.‬
‫יש לך עצות‬
‫לאנשים שמתמודדים עם מוות בחייהם?‬
‫כן. אז הדבר הכי טוב שאתה יכול לעשות‬ ‫למען עצמך בכל חייך,‬
‫לדעתי, זה להיות ממש נוכח ברגעים האלה,‬
‫כאילו, 100 אחוז בפנים,‬
‫כאילו, לשבת עם הגופה‬
‫או ב-100 אחוז, כאילו, לשבת עם השליה‬
‫והתינוק המיילל והמכוסה ריר שרק נולד.‬
‫כן.‬
‫אלו הרגעים של המציאות הקדמונית‬ ‫שאנחנו לא מקבלים בחיי היומיום שלנו.‬
‫והם מורחקים מאיתנו באופן פעיל.‬
‫על ידי מערכת מורכבת.‬
‫מה זו המערכת הזו?‬
‫זה ממש נראה כמו הקנוניה שאיש לא מדבר עליה.‬
‫זו אחת הקונספירציות האהובות עליי,‬ ‫קומפלקס המוות התעשייתי.‬
‫מה זה?‬
‫אפשר לדבר על זה?‬ ‫-טוב, אני יכולה לדבר בשם המוות,‬
‫ומה התאוריות שלי.‬ ‫שאני אפילו לא יודעת אם הן תאוריות.‬
‫לדעתי הן עובדות.‬
‫אני אציג אותן כעובדות.‬ ‫-מגניב.‬
‫אז מה שקרה,‬ ‫זה באמת קרה בסביבות תחילת המאה ה-20.‬
‫אז היה לך...‬
‫ותזכור...‬
‫זה בעיקר...‬
‫קנה המידה שבו מדובר, זו הנורמה האמריקאית.‬
‫זו הנורמה בארצות הברית.‬ ‫-כן.‬
‫זה קורה, במידה מסוימת,‬ ‫בהרבה מקומות אחרים בעולם,‬
‫אבל ארה"ב היא ממש המנצחת.‬
‫היא דון המאפיה של חיפוי המוות.‬
‫סליחה, אני לא מתכוון להפריע.‬
‫תוכלי לספר לי‬ ‫על המראות קפוצות-התחת האלה?‬
‫בטח.‬
‫זה סוג של משפט ביקורתי.‬
‫כל המראות האלה‬ ‫משקפות חלקים בעצמך שאתה מתבייש בהם,‬
‫דברים שאתה מנסה להסתיר מעצמך.‬ ‫אתה חייב לסלוח להם.‬
‫לסלוח להם?‬ ‫-בטח. זה שובר-קרח טוב.‬
‫אז במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית,‬ ‫רואים עלייה בחניטה,‬
‫שזה טיפול כימי בגופה,‬
‫השומר על טריותה לקצת יותר זמן,‬ ‫דוחה קצת את הריקבון.‬
‫זה קרה בגלל שאנשים מתו רחוק מהבית‬
‫והם רצו...‬ ‫-בדיוק.‬
‫אז ההיסטוריה‬ ‫היא שכל החיילים הצפוניים האלה ירדו לדרום,‬
‫ומתו בשדה הקרב.‬
‫ובאתוס הפרוטסטנטי של אותה התקופה‬
‫היה חשוב מאוד לראות את הגופה.‬
‫אז כרטיסני הרכבת קיבלו את‬ ‫כל הגופות המרקיבות האלה לרכבות שלהם,‬
‫והם אמרו: "לא, תעיף אותן.‬ ‫אנחנו לא עושים את זה יותר.‬
‫אתם לא יכולים‬ ‫לערום את הגופות המרקיבות ברכבת שלי."‬
‫אלוהים אדירים, סקסופוניסט.‬
‫זה שיפוט.‬
‫וואו, בדיוק חשבתי:‬ ‫"הלוואי שהיה כאן סקסופוניסט".‬
‫אז היו כאלה יזמים צעירים, שהיו חונטים,‬
‫שהלכו בעקבות הקרבות, משדה קרב לשדה קרב,‬
‫כמו רודפי אמבולנסים.‬
‫וואו.‬ ‫-הם הלכו לקרבות‬
‫והקימו אוהלים.‬
‫הם היו מציגים גופות נטושות‬
‫שהם חנטו, משדה הקרב,‬
‫כדי להראות את עבודתם, כפרסומות קטנות,‬
‫כמו חלונות ראווה של כישוריהם.‬
‫וואו.‬ ‫ -והיית משלם להם,‬
‫למעשה, בזמנו, לרוקן את הגופה,‬
‫ולשים קצת ארסן בגופה כדי לשמר את הגופה.‬
‫ארסן זה חומר משמר?‬
‫כן, זה חומר משמר.‬
‫כבר לא משתמשים בזה, כי זה נורא, אך...‬
‫עכשיו משתמשים בפורמלין.‬ ‫אבל בזמנו השתמשו בארסן.‬
‫היי, זה הצינור שלי. אני צריך אותו.‬
‫תתבגר.‬ ‫-אז כפי שאמרתי, זו הייתה עבודה מסוכנת‬
‫והם היו שולחים את הגופה חזרה צפונה‬
‫וזה היה משמר אותה למשך זמן הנסיעה,‬
‫וזה אכן היה חידוש מעניין.‬
‫רגע, סליחה. אני ממש מצטער.‬
‫זה הרבה מידע וזה באמת...‬
‫זה הקטע... זו ההקדמה.‬ ‫אפילו לא הגענו להסבר.‬
‫תן לי את זה!‬
‫אתה תמות אחרי שתדרוך על כדור פינג-פונג.‬
‫בסדר, אז היית מקבל...‬
‫דוד שלך היה מגיע ברכבת...‬ ‫-כן.‬
‫ממולא בארסן?‬
‫לא. ממולא נסורת, למעשה.‬
‫בזמנו, החניטה הייתה לרוקן אותך,‬ ‫כלומר להוציא את האיברים הפנימיים,‬
‫כי שם בעצם מתרחש הריקבון,‬
‫בחלק הצמיגי באמצע הגוף שלך.‬
‫אז הם היו מוציאים את האיברים שלך,‬
‫ממלאים אותך בנסורת או משהו שישאיר אותך...‬
‫אתה יודע, את הבטן שלך מוארכת,‬
‫ואז הם היו ממלאים את הגוף שלך,‬ ‫את מערכת הדם שלך,‬
‫עם סוג כלשהו של חומר משמר.‬
‫הם עושים את זה,‬ ‫וזה למעשה חידוש הגיוני לתקופה.‬
‫אנשים רוצים בחזרה את בניהם המתים‬
‫והם מקבלים בחזרה את בניהם המתים‬ ‫בגלל התהליך הזה.‬
‫כן.‬ ‫-אבל מה שקורה‬
‫זה שאותם אנשים אומרים,‬ ‫"רגע. עכשיו המלחמה נגמרה,‬
‫אבל זה העסק שלי. זה מה שאני עושה עכשיו.‬
‫אז אנחנו צריכים לשכנע את שאר המדינה‬ ‫שחניטה היא הדרך הנכונה."‬
‫וואו.‬
‫אז הגברים האלה יצאו,‬ ‫והם מסתובבים לאורכה ולרוחבה של הארץ,‬
‫מוכרים את מרכולתם.‬
‫הם כמו אנשי שיווק קוסמטיקה בהתחלה.‬
‫הם הולכים מעיירה לעיירה,‬ ‫עורכים קורסי חניטה בני שלושה ימים,‬
‫אומרים: "בואו, תלמדו לחנוט".‬
‫זה הגיוני, כן?‬ ‫-אני מחבב את הבחור הזה.‬
‫הטריק האמיתי, הדבר שבאמת עבד,‬
‫זה שבתחילת המאה ה-20‬
‫הם התחילו לעודד את הרעיון,‬ ‫על בסיס מדע גרוע מאוד...‬
‫ובכנות, זה כבר היה מדע גרוע בזמנו,‬
‫זה הרעיון שהגופה מסוכנת באיזשהו אופן.‬
‫זה מה שחשבתי.‬
‫אלא אם האדם שמת היה חולה באבולה‬ ‫או בשפעת העופות‬
‫או באיזו מחלה נדירה להפליא ומדבקת נורא...‬
‫מגיפה.‬ ‫-במקרה כזה,‬
‫המרכז לבקרת מחלות‬ ‫היה מגיע מיד לאסוף אותם לשריפה.‬
‫הם לא יילקחו לבית לוויות רגיל.‬ ‫-תחסוך קצת כסף ככה.‬
‫כן, אתה יודע, "לאבא שלך הייתה אבולה?‬
‫זה מבאס, אבל חדשות טובות,‬ ‫הממשלה תטפל בזה."‬
‫אז אם זה לא המצב,‬
‫הגופה שלך כמעט מיד‬ ‫הופכת להיות בטוחה בהרבה...‬
‫בבקשה.‬
‫...בשנייה שאתה מת,‬
‫כי לא רק שהווירוסים והחיידקים מתים די מהר…‬
‫הם לא חיים בגוף שלך כל כך הרבה זמן.‬
‫וגם, מה מדבק באדם חולה או גוסס?‬
‫שיעול, עיטוש, קקי, דימום.‬
‫כל הדברים שמסבכים אותך,‬
‫מפסיקים לעשות אותם כשמתים.‬
‫אז זה הצד החיובי.‬ ‫אתה יודע, בכל הנוגע לשמירה על בטיחותך.‬
‫וואו.‬ ‫-אבל אם אתה מסוגל, נגיד...‬
‫להשאיר את אבא שלך בהוספיס‬ ‫ולשטוף אותו ולהלביש אותו‬
‫ולעשות את כל זה...‬
‫הוא... אתה יודע שהוא בטוח לגמרי.‬
‫כן.‬ ‫-ושום דבר לא משתנה כשהוא מת.‬
‫זה אותו הדבר.‬ ‫-זה אותו הדבר, אם לא יותר בטוח.‬
‫אז זה כמו... אוי, אלוהים. זה ממש מפחיד.‬
‫ותזכור, בני האדם עשו את זה,‬
‫טיפלו במתים שלהם כך,‬
‫במשך עשרות אלפי שנים של היסטוריה אנושית.‬
‫זו רק נורמה.‬
‫זה רק, האמת, ב-100, 120 השנה האחרונות‬
‫שמה שקרה הוא שהחונטים האלו,‬
‫אותם האנשים שדיברנו עליהם,‬
‫ממש הצליחו לעודד את הרעיון‬ ‫שמה שהם עושים באמצעות חניטת הגופה‬
‫הופך את זה לבטוח למשפחה.‬ ‫-לכל הרוחות.‬
‫מחטא אותה. מה שהופך אותה למקובלת ובטוחה‬ ‫לתצוגה לכל המשפחה.‬
‫כן.‬ ‫-אז אם קודם אלו היו בעיקר נשים...‬
‫שהיו בבית, ורק שטפו את הגופה‬
‫והשכיבו והניחו את הגופה‬
‫עכשיו, פתאום,‬ ‫נכנסים אנשים שאינם חלק מהמשפחה,‬
‫שהם אנשי מקצוע שונים, ואומרים:‬ ‫"לא בטוח עבורך לעשות את זה.‬
‫אנחנו צריכים לבוא לקחת את הגופה,‬
‫להכין אותה בתהליך כזה של חניטה‬
‫ולגבות תשלום."‬
‫אלוהים אדירים. אמרת להשכיב את הגופה?‬
‫להשכיב, כלומר, להניח את הגופה לצפייה,‬
‫שהמשפחה תוכל לבוא ולבלות איתה, בעיקרון.‬
‫אז פתאום, עכשיו, בתחילת המאה ה-20,‬ ‫זה מתחיל‬
‫להתקדם לכיוון...‬
‫המודל הפיננסי הזה.‬
‫אוף.‬
‫איפה הייתי?‬
‫אה, נכון.‬
‫המודל הקפיטליסטי הזה של מוות,‬
‫שבו אתה חייב למסור את גופתך לבית לוויות‬ ‫ושהם יקחו אותה‬
‫ירוקנו את הדם, יכניסו כימיקלים...‬
‫וואו.‬
‫ישימו את האיפור, ישימו אותו בחליפה‬ ‫ובעצם ימכרו לך את אבא שלך בחזרה.‬
‫וואו.‬
‫הם לא יכולים בהכרח לספר לאנשים...‬
‫ובעיקר מה שאני עושה זה לתמוך‬ ‫במשהו שנקרא הלוויות ביתיות,‬
‫שזה לא משהו כזה מסובך.‬
‫זה פשוט לקחת יותר יוזמה עם המוות.‬
‫היי, אתם הולכים לאנשהו?‬ ‫אפשר לבוא איתכם?‬
‫כן, לעזאזל.‬
‫כן, בטח.‬
‫אני מת על חרא כזה.‬
‫כן. אז נגיד שאבא שלך מת בבית בהוספיס.‬
‫לא צריך להתקשר לאף אחד ברגע זה.‬ ‫זה לא מקרה חירום.‬
‫הוא לא מרקיב מיד.‬
‫הוא לא נהיה מסוכן.‬
‫חכה.‬ ‫-אני צריך את הצינור.‬
‫הוא מת עכשיו. הוא יהיה מת בעוד שעתיים.‬
‫למגלשה שלי.‬ ‫-הכול בסדר. זה לא מקרה חירום.‬
‫ובמידה בה אתה מרגיש בנוח,‬
‫לשבת עם המציאות הקדמונית הזו, כפי שאמרנו,‬
‫לשבת באותו רגע.‬
‫וואו.‬ ‫ -להרגיש את הרגשות שיוצאים,‬
‫ולהתקשר לבית הלוויות רק כשמרגישים מוכנים.‬
‫בשבילי כבר מאוחר מדי.‬
‫שני ההורים שלי חברים שלך, אפשר לומר.‬
‫נו באמת!‬
‫תחזור הנה, גנב צינורות שכמוך.‬
‫את יודעת, בשתי הפעמים...‬ ‫שני ההורים... וואו.‬
‫במותם של שני ההורים, זה היה פשוט...‬
‫מאוד...‬
‫זה לא היה ככה.‬
‫אף אחד לא ישב...‬
‫זה מעניין, לא ישבו איתנו ואמרו, "שמעו..."‬
‫היכנסו.‬
‫"הגופה לא מלאת מחלות."‬
‫לא. אף אחד לא ישב עם...‬ ‫אף אחד לא יגיד לך את זה. אף אחד.‬
‫"הגופה, אפשר פשוט לבלות...‬
‫כדאי שתבלה איתה או איתו קצת זמן.‬
‫פשוט שב איתו. זה בסדר."‬
‫אף אחד לא אמר את זה.‬
‫וגם, זה לא כאילו יש לאנשים כזו תשוקה‬
‫לבלות זמן עם גופת מת.‬
‫טוב, אתה יודע, זה מסובך.‬
‫וזה משהו שאני תמיד חושבת עליו‬ ‫ומנהלת לגביו משא ומתן.‬
‫כי האנשים שעושים את זה,‬
‫האנשים שיש להם עניין אולי לעשות את זה,‬ ‫אבל הם לא בטוחים‬
‫ואז הם מקבלים רשות,‬
‫בסופו של דבר‬ ‫הם עוברים חוויה קסומה ומחוללת שינוי.‬
‫אני אומרת שזה כמו שוקולד וכלבלבים.‬
‫זה סוג המשוב שמתקבל.‬
‫כן.‬ ‫-אנשים אוהבים את זה.‬
‫וזה מה שקורה...‬
‫לכל כך הרבה אנשים:‬
‫עד שמגיע הרגע...‬
‫שהגוסס מוכן להתחיל לדבר על זה...‬
‫המוח שלהם מתחיל להתפורר.‬
‫כן.‬ ‫-אז הם לא יכולים לדבר על זה.‬
‫הם לא מסוגלים לבטא מה בדיוק הם רוצים.‬
‫מיד, המוח שלך הולך.‬
‫כאילו, המוח שלך עף מפה, בנאדם.‬
‫אתה, כזה, מתנדנד בין העבר, ההווה.‬
‫אתה רק פונה לעבר...‬
‫את מדברת עם בעלך שמת לפני 20 שנה.‬
‫זה נכון. את יודעת, זה שונה לגמרי מסרט.‬
‫בסרט, מישהו שוכב שם,‬ ‫ואז פתאום הוא אומר, "אני גוסס!"‬
‫ואז הוא פשוט מת. הוא נראה נהדר.‬
‫כאילו הוא בדיוק עשה טיפול פנים.‬
‫ואז זה כזה, "טוב, נתראה אחר כך".‬
‫והוא כזה מסתכל לעבר...‬ ‫-"אני מצטער שלא אצליח להגיע לנשף".‬
‫מחוץ ל... "אני מחוץ ליקום".‬ ‫אפילו לא...‬
‫ממש כאילו...‬
‫אינני.‬
‫כאילו, מטורף.‬
‫אז אנשים רואים את החרא הזה ופשוט מניחים,‬
‫"טוב, אני אתחיל להתכונן לדבר הזה...‬
‫כשאני אתחיל להיות חולה אני אתחיל לתכנן.‬
‫על סמך ההסתברות הסטטיסטית למותי,‬
‫נשאר לי קצת זמן לתכנן את הדבר הזה."‬
‫זה מגוחך.‬
‫ואולי יהיו לך כמה רגעים של בהירות,‬
‫אבל כשיש לך רגעים של בהירות,‬
‫המשפחה שלך רוצה לדבר איתך‬ ‫על המצב שלך ועל העבר.‬
‫הם לא רוצים לדבר איתך‬ ‫על תוכנית המוות שלך‬
‫ואם אתה רוצה שישרפו אותך.‬
‫זה היה הדבר המגניב באבא שלי,‬ ‫כי כשהוא גסס, הוא…‬
‫וואו, זה היה פראי. לפעמים הוא היה...‬
‫סליחה, תזכיר לי, ממה אבא שלך מת?‬
‫אני הורגת טריליוני יצורים כל שנייה.‬
‫ממחלת הדעיכות האיטית.‬
‫הוא עמד תחת צל עדר בזמן מלחמות המגזר.‬
‫חלק קטנטן מהצל פשוט חלחל פנימה.‬ ‫הוא נאבק בזה כל חייו.‬
‫בסופו של דבר זה הגיע לריאות שלו.‬ ‫הוא היה גיבור.‬
‫גילינו על המדליות שלו אחרי מותו.‬ ‫-אה, נכון.‬
‫אז כשהוא גסס, הוא…‬
‫לפעמים הוא זיהה אותי.‬
‫לפעמים הוא חשב‬ ‫שאני מישהו שהיה חייל במלחמות המגזר.‬
‫כנראה הקירח.‬
‫זה דבר נפוץ בסוף חייהם של אנשים.‬
‫הוא היה אומר: "מי המפקד שלך?"‬
‫הוא היה אומר דברים כאלה.‬ ‫ זה היה ממש מעניין, אבל…‬
‫אז, את יודעת, חשבתי,‬ ‫"טוב, בטח לא אראה אותו שוב".‬
‫כאילו, "מה שאני רואה עכשיו‬ ‫זה סוג של סהרורי.‬
‫אני לא בטוח שאראה את אבא שלי שוב."‬
‫ואז...‬ ‫-הוא היה מגיח שוב.‬
‫מגיח הישר חזרה.‬
‫והנה הוא כאן.‬
‫והוא... והוא היה…‬
‫בגלל שלימדו אותי להיות כן עם אנשים גוססים…‬
‫תודה לאל.‬
‫כשהוא היה... הוא אמר, "מה קורה?"‬
‫ואני אמרתי כזה, "אתה גוסס".‬
‫ואז הוא כזה, "אה, אוקיי.‬
‫כדאי שתלך להביא עט ופיסת נייר."‬
‫ואז הוא מתחיל להגיד לי, את יודעת, מה...‬
‫את יודעת, מה להגיד לאנשים.‬
‫זה היה יפהפה. זה היה נפלא.‬
‫את יודעת, כולל דברים שעדיין לא עשיתי.‬ ‫אני חייב לעשות את זה.‬
‫את יודעת,‬ ‫כמו לשלוח להוספיס ארוחת צהריים.‬
‫כל ההוראות היפות האלה.‬ ‫זה... היה לי מזל שהוא עשה את זה.‬
‫כן. אתה צריך לשלוח ארוחה להוספיס.‬
‫אני אעשה את זה.‬ ‫-הם יאהבו את זה.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫אבא, איפה שאתה נמצא בעבר, בהווה או בעתיד,‬
‫זה קורה, אני מצטער.‬
‫דעתי קצת מוסחת. זה לא תירוץ מוצלח.‬
‫קל לשלוח ארוחת צהריים.‬
‫ובכן, מוות, היה נהדר להכיר אותך.‬
‫גם לי. תודה שנתת לי לפטפט על העבודה שלי.‬
‫היי. אני צריך את הצינור הזה.‬
‫סליחה. סלח לי. אתה יכול... זה הצינור שלי.‬
‫אני צריך אותו.‬
‫היי, אני צריך...‬
‫היי, גבר!‬
‫מי מעז להעיר את קיסר המעלית הזקן?‬
‫מישהו רוצה לשחק כדורסל? לא.‬
‫בייסבול? לא.‬
‫פינג פונג?‬ ‫-לא!‬
‫תפסיק להילחם בזה.‬
‫אתה תהיה בסדר. תתמודד עם הריק.‬
‫חוץ מזה, אתה עוד לא עומד למות.‬
‫זה יהיה על כיסא משרדי.‬
‫כיסא משרדי?‬
‫אלוהים אדירים! כן!‬
‫שלום, ילד.‬
‫היי, זה הצינור שלי.‬
‫מה אתה?‬
‫אתה מטפורה?‬
‫רוצה להתגלש?‬
‫כן!‬
‫זו המגלשה הכי טובה שהייתי עליה. בחיי.‬ ‫הייתי על הרבה מגלשות מים.‬
‫אני צריך אותך שוב בתור תיק.‬
‫תודה. מצב תיק, הפעל.‬
‫בוא נתקתק חזרה הביתה.‬
‫להתראות, כדור ריק!‬
‫אתה מעפן!‬
‫היא אמרה שאני אמות על...‬
‫אני אמות על כיסא משרדי!‬
‫לעזאזל!‬
‫היי, תודה, קלנסי!‬
‫בבקשה.‬
‫אז מה תעשה עכשיו? מדיטציה או משהו?‬
‫אלוהים, לא. זה היה מביך.‬
‫לא, אני לא מואר יותר.‬
‫לא הייתי מואר. זה בכלל לא אומר שום דבר.‬
‫היי, שארלוט. גם אני התגעגעתי אלייך.‬
‫"למרות שהחיים שלך לא מכוונים‬
‫אתה עדיין יכול לשיר איתם"‬
‫- הזמנת ארוחות -‬
‫"ועדיף להיות אתה ולא מכוון‬
‫מאשר להתנהג כמו מישהו אחר שמצא הארה"‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬