EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Du kan lære å gjøre det.
Å presse en buttplug i hjernens rumpehull.
Jeg er opplyst nå.
REDAKTØRFYR
Buttplug
Jeg er opplyst nå
I hjernens rumpehull
Buttplug
Jeg trenger ikke lys.
Eller planter.
Ikke sant, vennen?
Legge oss? Nei.
Jeg har en planet du vil like.
Vi får se.
Norval 8.
Den har elver av vin og meskalinfrukt.
Du kan intervjue papegøyen.
Kanskje du ikke hørte sangen, men...
-Buttplug -Jeg er opplyst nå
...jeg er opplyst nå.
Jeg ble opplyst.
Hva med Lensor-Didor?
Planeten med vannsklieparker og trampoliner...
Opplyst nå!
-Hva med Blankeball? -Perfekt.
Jeg har laget noen kjedelige karakterer.
Takk.
Liker du dem?
VELG KARAKTER
Ja...
Jeg laget en som ligner deg, men er laget av krem. Er det kult?
Ja.
Send meg til Blankeball-planeten.
Som du vil.
Kobler til simulator om... Har du tyggegummi?
Takk, mester.
-Glad i deg. -To...
...én...
Det er bare en stor, tom ball.
Faen ta dette. La oss skape litt spenning!
Hei.
Har du en slange til denne greia?
Jeg får brannsår.
Snakker du ikke?
Det er greit.
Det må være en her.
Jeg må finne ut hvor jeg la den.
Pokker.
Det er masse greier.
Hva skjer, baby?
Hvem er det?
Må stille spørsmål.
Så stort mysterium.
Perfekt til romcasten.
Jeg er Døden.
Hyggelig å hilse på deg. Jeg er Clancy.
Jeg fikk noe i halsen.
Vil du bli intervjuet i romcasten min? Den kringkastes i rommet.
Jeg antar det.
Men før vi begynner, må du beskrive formen min,
så jeg kan manifestere meg.
-Hva? -Beskriv meg.
Hvordan ser Døden ut for deg?
Fire meter høy med fint hår,
et rart øyeeple, krabbeklo, en stilig hanske, flaggermusvinge,
et klovneben, og alt er i en barnevogn.
-Er vognen en del av meg? -Ja.
Bakdelen din er et neshorn med et matkraftfelt, og bena står i bæsj.
Jeg tror vi må forenkle dette.
Ok.
Dropp midtdelen og gutten med håndtak til hender.
Jeg ba ikke om det.
Prøv med krabbekloen igjen, men mindre.
Du kan dra deg langs bakken.
Dette er ikke praktisk.
Hva med en jetpack?
Jeg er ikke skummel lenger, bare...
Greit, hva med å bare være mannen med ljåen,
men beholdt øyeeplet.
Du ser kul ut.
Kan vi starte intervjuet?
Ja.
Jeg begynner å ta opp.
Det er slangen min!
Faen! Tertebakeren tok slangen min.
Kan vi gå og snakke, så jeg kan hente slangen til vannsklien?
Greit.
Så du er Døden. Det er vondt å miste folk til deg.
Ja.
Har du noen råd til folk som takler døden i livene sine?
Det beste du kan gjøre i livet ditt,
er å være 100 % til stede i disse øyeblikkene.
Sitt med den døde kroppen,
eller sitt med morkaken og den nyfødte, slimete babyen.
Ja.
Det er øyeblikkene med primær virkelighet som vi ikke får i hverdagen.
-De blir aktivt holdt unna oss. -Av et forseggjort system.
Hva er det systemet?
Dette virker som en konspirasjon ingen snakker om.
Dødsindustrikomplekset er en av mine favorittkonspirasjoner.
Hva er det? Kan vi snakke om det?
Jeg kan forklare mine teorier om døden.
Jeg tror ikke det er teorier, men fakta. Jeg behandler dem som fakta.
Det som skjedde rundt det 20. århundreskiftet.
Husk at dette hovedsakelig er...
Det var hovedsakelig en amerikansk konvensjon.
Det er en amerikansk konvensjon.
Det skjer til en viss grad i resten av verden, men USA er størst.
De er mafiakongen over å dekker over døden.
Beklager avbrytelsen.
Hva er disse speilene?
En test av dømmekraft.
Speilene reflekterer sider som du skammer deg over,
ting du prøver å skjule for deg selv. Du må tilgi dem.
-Tilgi dem? -Ja. Dette er en god samtalestarter.
Under Den amerikanske borgerkrigen vokste balsamering frem,
som er kjemisk behandling av et lik,
og det hindrer det fra å råtne en liten stund.
Var det fordi folk døde langt hjemmefra,
-og de ville... -Akkurat.
Det var soldater fra nord som dro sørover og døde på slagmarken.
Det var veldig viktig i den tidens protestantiske etos
at man så liket.
Konduktørene fikk toget fullt av råtnende lik,
og de sa: "Dette gidder vi ikke.
Dere kan ikke stable råtnende lik på toget."
Helvete, en saksmann.
Det er Dommeren.
Jeg ønsket at det var en saksmann her.
Så initiativrike unge menn, balsamerere,
fulgte etter slagene, som ambulansejegere.
De dro til slagmarkene og satte opp telt.
De satte opp forlatte lik som de hadde balsamert fra slagmarken
for å vise arbeidet sitt, som reklame for sine ferdigheter.
Man betalte dem for å fjerne innvollene
og ha arsen i kroppen for å bevare den.
-Er arsen et konserveringsmiddel? -Ja.
Det brukes ikke lenger.
Nå bruker de formaldehyd. Men da brukte de arsen.
Det er min slange. Jeg trenger den.
Bli voksen.
Det var en farlig jobb, og de sendte liket nordover,
og det var bevart for reisen,
som var en interessant oppfinnelse.
Jeg beklager.
Dette er mye informasjon.
Det er introen. Vi har ikke kommet til forklaringen.
Gi meg den!
Du vil dø av å tråkke på en bordtennisball.
-Så onkelen din kom med toget... -Ja.
...full av arsen?
Nei, full av sagflis.
De fjernet innvollene dine, for det er der nedbrytingen skjer,
i den klissete delen midt i kroppen.
De fjernet organene dine og fylte deg med sagflis for å...
Magen din ble utvidet, og så fylte de sirkulasjonssystemet
med et konserveringsmiddel.
Det var en fornuftig innovasjon da.
Folk vil ha sine døde sønner tilbake, og de fikk dem tilbake på grunn av dette.
Men så sa de samme mennene: "Vent litt. Krigen er slutt,
men dette er jobben min nå.
Vi må overtale resten av landet om at balsamering er lurt."
De reiste rundt i landet og solgte varene sine.
De er først som Amway-selgere.
De drar fra by til by og holder balsameringskurs,
og sier: "Kom hit, lær å balsamere."
Gir det mening?
Jeg liker ham.
Det som virkelig virket, var at på begynnelsen av 1900-tallet
begynte de å fremme en idé basert på noe som nå er dårlig vitenskap.
Det var dårlig vitenskap da også.
-Det var at liket var farlig. -Det var det jeg trodde.
Med mindre personen som døde hadde ebola eller fugleinfluensa,
eller en ekstremt sjelden og smittsom sykdom...
-Pest. -I så fall
ville Senter for sykdomskontroll kremere dem.
-De havner ikke hos et begravelsesbyrå. -Penger spart.
"Hadde faren din ebola?
Det suger, men staten tar seg av det."
Så hvis ikke det er tilfelle, blir kroppen din tryggere...
Vær så god.
...når den dør,
for ikke bare dør virusene og bakteriene fort.
De lever ikke lenge i kroppen.
Og hva er smittsomt med en syk person?
Hosting, nysing, bæsjing og blod.
Alt det slutter når man er død.
Det er positivt i forhold til sikkerhet.
Men om du kan holde faren din hjemme og vaske ham og kle ham
og så videre...
Da vet man at han er ufarlig.
Ingenting forandrer seg når han dør.
-Det er det samme. -Det samme, om ikke tryggere.
Herregud. Det er så skummelt.
Folk har tatt seg av sine døde på den måten i titusener av år.
Det er normen.
Det er bare de siste 100 årene
at de som balsamerte
fremmet tanken om at balsamering av kroppen
-var tryggere for familien. -Fy faen.
Å desinfisere den, gjøre den trygg for familien å se på.
Før var det for det meste kvinner
som var hjemme og vasket liket og gjorde det klart til likvake.
Nå har man plutselig menn som ikke er en del av familien,
som er profesjonelle og sier: "Det er ikke trygt.
Vi må hente liket, balsamere det og ta betalt for det."
Fy faen. Sa du vekke liket?
Likvake, vise det fram så familien kan tilbringe tid med det.
Men tidlig på 1900-tallet bevegde vi oss mot...
...en økonomisk modell.
Søren.
Hvor var jeg?
Denne kapitalistiske dødsmodellen,
hvor man må gi liket til et begravelsesbyrå som tar det,
drenerer blodet, har i kjemikalier,
sminker ham, tar på ham dress og selger faren din tilbake til deg.
De kan ikke la folk vite...
Jeg er talsmann for noe som kalles hjemmebegravelser, som er ganske enkelt.
Det er bare det at du tar mer initiativ ved dødsfallet.
Skal dere noe sted? Kan jeg bli med?
-Visst faen. -Greit.
Jeg elsker sånt.
Si at faren din dør på hjemmehospice.
Det er ingen nødssituasjon.
Han brytes ikke ned umiddelbart.
-Han blir ikke farlig. -Jeg trenger slangen.
Han er død nå. Han er død om to timer.
Det er ingen nødssituasjon.
Og i den grad du føler deg komfortabel med det,
bli i den virkeligheten, i det øyeblikket.
Å kjenne på følelsene
og bare ringe begravelsesbyrået når du føler deg klar.
Det er for sent for meg.
Begge foreldrene mine er venner av deg.
Kom igjen!
Kom tilbake, lille slangetyv!
Da foreldrene mine døde...
Det var ikke som dette.
Interessant nok, var det ingen som satt med oss og sa...
Kom inn.
"...Kroppen er ikke farlig."
Ingen forteller sånt.
"Dere bør kanskje tilbringe tid med liket.
Bare vær hos ham."
Ingen sa det.
Og det er ikke som om folk har et sterkt ønske
om å henge med et lik.
Det er komplisert.
Og det er noe jeg alltid tenker på og forhandler om.
Fordi de som gjør det,
de som har litt lyst til å gjøre det, men ikke er sikre,
og så får de tillatelse,
de har en magisk, transformerende opplevelse.
Det er som sjokolade og valper. Det er den typen tilbakemelding du får.
-Ja. -Folk elsker det.
Og det som skjer med så mange.
Innen den døende er klar til å snakke om det,
går sinnet i oppløsning.
-Ja. -Så de kan ikke snakke om det.
De klarer ikke å presisere hva de vil.
Tankene forsvinner med en gang.
Du svinger gjennom fortiden, nåtiden.
Du snakker med mannen din som døde for tjue år siden.
Det er helt annerledes enn på film.
I filmen ligger en fyr der, så plutselig: "Jeg dør!"
Så dør han bare. Han ser flott ut.
Ser ut som han har tatt ansiktsbehandling.
Så sier han: "Ses senere."
-Han ser bort... -"Jeg beklager at jeg ikke rekker ballet."
"Jeg forsvinner fra universet."
Han er bare borte.
Det er galskap.
Folk ser det og tenker:
"Jeg begynner å planlegge dette.
Jeg skal planlegge når jeg blir syk.
Basert på sannsynligheten for at jeg dør,
har jeg litt tid til å planlegge."
Det er absurd.
Du har kanskje noen øyeblikk med klarhet, men når du har dem,
vil familien snakke om deg og fortiden.
De vil ikke snakke om dødsplanen din,
og om du vil bli kremert.
Dette var kult med faren min, for da han døde...
Hva døde faren din av?
Jeg dreper billioner i sekundet.
Den sakte falme.
Han sto under en ond skygge under Sektorkrigen.
En liten bit av skyggen sivet inn. Han slet med det hele livet.
Til slutt havnet den i lungene hans. Han var en helt.
-Jeg fant medaljene etter han døde. -Skjønner.
Noen ganger kjente han meg igjen.
Noen ganger trodde han at jeg var en soldat fra Sektorkrigen.
Sikkert det skallede hodet. Det er vanlig i slutten av livet.
Han sa: "Hvem er offiseren din?"
Han sa sånne ting. Det var interessant.
Jeg tenkte: "Jeg får nok ikke se ham igjen.
Det jeg ser nå er en søvngjenger. Jeg vet ikke om jeg får se pappa igjen."
Og så kom han opp igjen.
Han kom rett ut av det.
Der var han.
Og han var...
Fordi jeg har blitt lært å være ærlig med døende folk...
Gudskjelov.
Han sa: "Hva skjer?"
Jeg sa: "Du dør."
Så sa han: "Ok. Du bør hente penn og papir."
Så begynte han å fortelle meg hva jeg skulle si til folk.
Det var vakkert. Det var fantastisk.
Inkludert ting jeg ikke har gjort.
Som å sende et matfat til sykehjemmet.
Flere vakre instruksjoner. Jeg er glad han gjorde det.
Du bør sende et matfat til sykehjemmet.
-Jeg skal det. -De blir glade.
Jeg skal det.
Pappa, uansett hvor du er i fortid, nåtid eller fremtid, unnskyld.
Jeg er distrahert. Dårlig unnskyldning. Det er lett å sende et matfat.
Det har vært hyggelig å bli kjent med deg.
Takk det samme, og takk for at jeg fikk snakke om jobben.
Jeg trenger den slangen.
Unnskyld meg, det er min slange. Jeg trenger den.
Jeg trenger...
Hei, kompis!
Hvem våger å vekke Heiskeiseren?
Noen som vil spille basketball? Nei.
Baseball? Nei.
-Bordtennis? -Nei!
Ikke kjemp imot.
Det går bra med deg. Gå mot tomheten.
Dessuten skal du ikke dø ennå.
-Det skjer på en kontorstol. -En kontorstol?
Fy faen!
Hei, gutt.
Det er slangen min.
Hva er du?
Er du en metafor?
Vil du skli?
Ja!
Det er den beste vannsklien jeg har prøvd, og jeg har prøvd mange.
Jeg trenger deg som en veske igjen.
Takk. Aktiver veskemodus.
Vi drar hjem.
Farvel, Blankeball!
Du suger!
Hun sa jeg skal dø på en...
Jeg skal dø på en kontorstol!
Faen!
Takk, Clancy!
Bare hyggelig.
Så hva skal du gjøre nå? Meditere eller noe?
Nei. Det var flaut.
Jeg er ikke opplyst lenger. Det gir ikke engang mening.
Hei, Charlotte. Savnet deg også.
Selv om ditt liv er ustemt
Kan du fortsatt synge med
BESTILL MATFAT
Og det er bedre å være deg og ustemt
Enn å oppføre seg som om du er opplyst
Tekst: Trine Friis