‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Ai putea învăța să faci asta.
‎Să-ți bagi un vibrator... ‎un vibrator în fundul... minții tale.
‎Sunt luminat acum.
‎MONTOR
‎Dop în fund
‎Sunt luminat acum
‎În fundul minții tale
‎Dop în fund
‎N-am nevoie de lumină.
‎Nici de plante.
‎Nu-i așa, păpușica mea?
‎Pat? Nu.
‎Clancy, am găsit o planetă ‎ce-ți va plăcea.
‎Mai vedem noi.
‎Norval 8.
‎Planeta are râuri de vin ‎și fructe cu mescalină.
‎Papagalul e bun de intervievat.
‎Îmi pare rău. ‎Poate n-ai auzit cântecul, dar...
‎- Dop în fund ‎- Sunt luminat acum...
‎...sunt luminat acum.
‎Am fost luminat.
‎Dar Lensor-Didor?
‎Planeta cu tobogane cu apă ‎și trambuline...
‎Sunt luminat acum!
‎- OK, ce zici de Planeta Mingii Pustii? ‎- Perfect.
‎Ți-am făcut ‎avataruri plictisitoare, Luminatule.
‎Mulțumesc.
‎Îți plac?
‎SELECTARE AVATAR
‎Da...
‎Am făcut unul care arată ca tine, ‎doar că e făcut din frișcă.
‎E în regulă?
‎Da.
‎Trimite-mă ‎pe Planeta Mingii Pustii, băiete!
‎Cum dorești.
‎Fuzionează cu simulatorul în... ‎Mesteci gumă?
‎Mulțumesc, stăpâne!
‎- Te iubesc, amice. ‎- Doi...
‎unu...
‎Chiar că e o minge mare și pustie.
‎La naiba cu asta! ‎Hai să facem atmosferă pe minge!
‎Hei, omule.
‎Frate, ai un furtun pentru ăsta?
‎Sunt iritat.
‎Nu vorbești?
‎Bine. Trebuie să fie unul aici.
‎Să-mi amintesc unde l-am pus.
‎La naiba!
‎Sunt multe lucruri.
‎Ce faci, iubito?
‎Cine e acolo?
‎Trebuie să pun întrebări.
‎Atâta mister!
‎Perfect pentru emisiunea spațială.
‎Eu sunt Moartea.
‎Îmi pare bine. Eu sunt Clancy.
‎Scuze, aveam ceva în gât.
‎THE MIDNIGHT GOSPEL ‎CU CAITLIN DOUGHTY
‎Vrei să participi ‎la emisiunea mea spațială? E bombă!
‎Ajunge în spațiu.
‎Cred că... da.
‎Dar, înainte să începem, ‎trebuie să-mi descrii forma
‎ca să mă pot manifesta.
‎- Ce? ‎- Descrie-mă!
‎Cum arată Moartea, după tine?
‎Bine, înaltă de 4 metri, cu păr frumos,
‎un ochi strâmb, clește de rac, ‎mănușă cu bijuterii, aripă de liliac,
‎un picior de clovn și toate astea ‎în căruciorul roșu al unui copil.
‎- Căruciorul e parte din mine? ‎- Da.
‎Fundul tău e un spate de rinocer ‎cu scut de mâncare în jur,
‎iar picioarele de rinocer ‎stau mereu în balegă...
‎Cred că trebuie să simplificăm asta.
‎Bine.
‎Scapă de mijloc și de băiatul scârbos ‎cu mâini mânere.
‎Nu am cerut asta.
‎Pune înapoi gheara de crab, dar mai mică.
‎Acum te poți deplasa pe pământ.
‎- Nu e practic. ‎- Ce zici de un rucsac cu propulsie?
‎Nu mai sunt Moartea ciudată. Sunt doar...
‎Ce-ai zice să fii doar Moartea cu coasa,
‎dar să păstrezi ochiul strâmb?
‎Arăți bine.
‎Putem să începem interviul?
‎Da.
‎Încep să înregistrez.
‎Ăla e furtunul meu!
‎La naiba! Găgăuță ăla mi-a luat furtunul.
‎Mergem și vorbim ‎ca să-mi aduc înapoi furtunul
‎- ...pentru tobogan? ‎- Bine.
‎Deci ești Moartea.
‎- E dureros să pierdem oameni în fața ta. ‎- Așa e.
‎Ai vreun sfat
‎pentru oamenii care se confruntă ‎cu moartea în viața lor?
‎Da. Cel mai bun lucru ‎pe care l-ai putea face pentru tine
‎cred că e să fii foarte prezent ‎în momentele alea,
‎adică implicat 100%,
‎să stai cu un cadavru
‎sau să stai cu placenta
‎și cu nou-născutul plin de mucus.
‎Da.
‎Acestea sunt momentele realității primare ‎pe care nu le trăim zi de zi.
‎Și sunt ținute departe de noi.
‎De un sistem elaborat.
‎Ce sistem e acela?
‎Pare o conspirație ‎despre care nu vorbește nimeni.
‎E una dintre conspirațiile mele preferate, ‎ca și complexul industrial al morții.
‎Ce e asta?
‎Putem vorbi despre asta?
‎Pot să-ți spun pentru moarte ‎și să-ți spun teoriile mele.
‎Nici nu știu dacă-s teorii. ‎Cred că-s fapte.
‎- Le prezint ca pe fapte. ‎- Super.
‎S-a întâmplat la trecerea în secolul 20.
‎Deci exista...
‎Și ține minte...
‎astea sunt prima...
‎Măsura în care se întâmplă ‎e o convenție americană.
‎- E o convenție a Statelor Unite. ‎- Da.
‎Se întâmplă oarecum ‎în multe alte locuri din lume,
‎dar SUA sunt regina, de fapt.
‎E mafiota supremă ‎a acestui tip de mușamalizare a morții.
‎Scuze. Nu vreau să te întrerup.
‎Îmi spui ce tarta mă-sii ‎sunt oglinzile astea?
‎Sigur.
‎E un proces de judecată.
‎Toate oglinzile astea reflectă ‎părți din tine de care ți-e rușine,
‎pe care încerci să le ascunzi de tine. ‎Trebuie să le ierți.
‎- Să le iert? ‎- Sigur. Asta sparge ușor gheața.
‎În timpul Războiului Civil, ‎se răspândește îmbălsămarea,
‎tratarea chimică a unui cadavru,
‎ceea ce-l menține proaspăt mai mult ‎și încetinește descompunerea.
‎Asta fiindcă lumea murea departe de casă
‎- ...și voiau... ‎- Exact.
‎E dovedit că mulți soldați din nord ‎care s-au dus în sud
‎mureau pe câmpul de luptă.
‎Era foarte important ‎în etosul protestant al vremii
‎să vezi cadavrul.
‎Așadar, conductorii ‎primeau cadavrele astea în tren
‎și spuneau: „Nu, dați-le jos. ‎Nu mai facem asta.
‎Nu puteți aduna cadavre în descompunere ‎în trenul meu.”
‎La naiba, un saxofonist.
‎Asta e Judecata.
‎Mă gândeam: „De-ar fi un saxofonist aici.”
‎Deci erau tineri întreprinzători, ‎care îmbălsămau,
‎care urmăreau bătăliile ‎de pe toate câmpurile de luptă
‎ca avocații oportuniști.
‎Mergeau la bătălii,
‎își aranjau corturile.
‎Rezemau cadavre abandonate
‎pe care le îmbălsămaseră ‎pe câmpul de luptă
‎ca să-și arate munca, ca mici reclame,
‎ca niște reclame în vitrină ‎cu abilitățile lor.
‎Și îi plăteai,
‎practic, în acel moment, ‎ca să eviscereze corpul
‎și să pună arsenic în corp ‎ca să-l conserve.
‎Arsenicul e conservant?
‎Da, e un conservant.
‎Nu mai e folosit că-i oribil, dar...
‎Acum folosesc formaldehidă. ‎Atunci, foloseau arsenic.
‎Hei, e furtunul meu. Îmi trebuie.
‎Maturizează-te.
‎Cum spuneam, era o slujbă periculoasă
‎și trimiteau trupul înapoi în nord
‎și îl conservau pe durata călătoriei,
‎ceea ce era o inovație interesantă.
‎Stai, scuze. Îmi pare rău.
‎Sunt o mulțime de informații și sunt...
‎Asta e... introducerea. ‎Nici n-am ajuns la explicație.
‎Dă-mi aia!
‎O să mori ‎după ce calci pe o minge de ping-pong.
‎Așa, deci primeai...
‎- Unchiul tău venea cu trenul... ‎- Da.
‎...umplut cu arsenic?
‎Nu... Umplut cu rumeguș. ‎Pe atunci, îmbălsămarea era...
‎Te eviscerau, ‎adică îți scoteau organele interne,
‎pentru că acolo se întâmplă descompunerea,
‎în partea de mijloc a corpului.
‎Îți scoteau toate organele,
‎te umpleau cu rumeguș ‎sau cu ceva care să-ți țină...
‎Știi tu, stomacul în formă,
‎și apoi îți umpleau corpul, ‎sistemul circulator,
‎cu un fel de conservant.
‎Făceau asta și era ‎o inovație destul de isteață atunci.
‎Oamenii își vor fiii morți înapoi
‎și și-i recuperează ‎în urma acestui proces.
‎- Da. ‎- Dar apoi,
‎acești bărbați zic: „Stai o clipă. ‎Războiul s-a terminat acum,
‎dar asta îmi e afacerea. Asta fac.
‎Trebuie să convingem restul țării ‎că îmbălsămarea e singura cale.”
‎Mamă!
‎Așa că bărbații aceștia ‎merg prin toată țara,
‎își vând marfa.
‎La început, sunt ca vânzătorii Amway.
‎Merg din oraș în oraș, ‎țin cursuri de îmbălsămat de trei zile
‎și zic „Vino să înveți să îmbălsămezi.”
‎Are logică, nu?
‎Îmi place tipul.
‎Șmecheria care chiar a funcționat ‎e că, la începutul secolului 20,
‎au început să promoveze ideea, ‎bazându-se pe o știință proastă acum.
‎Și, sincer, ‎era deja o știință proastă atunci.
‎E ideea că un cadavru ar reprezenta ‎un pericol.
‎Asta credeam.
‎Doar dacă mortul avea Ebola ‎sau gripă aviară
‎sau o boală infecțioasă rară,
‎- Ciumă. ‎- ...în cazul ăsta,
‎autoritățile sanitare veneau imediat ‎să-i adune și să-i incinereze.
‎- Nu ajungeau într-o capelă normală. ‎- Economiseau așa.
‎Da, de exemplu: „Tatăl tău a avut Ebola?
‎Nasol, dar, vești bune, ‎guvernul se va ocupa de asta.”
‎Deci, dacă nu e cazul,
‎corpul tău devine instant ‎mult mai sigur...
‎Poftim.
‎...în clipa în care moare,
‎fiindcă nu numai că virușii și bacteriile ‎mor destul de repede...
‎Nu trăiesc în corpul tău așa de mult.
‎Și lucrurile infecțioase ‎la un bolnav sau muribund ce sunt?
‎Tuse, strănut, caca, sângerare.
‎Toate lucrurile care te infectează
‎încetează s-o facă odată cu moartea.
‎Ăsta e un lucru pozitiv. ‎În privința menținerii siguranței tale.
‎Dar dacă poți, de exemplu...
‎să-ți îngrijești tatăl, să-l speli ‎și să-l îmbraci
‎și să faci toate astea...
‎El e... Știi că e nu e niciun pericol.
‎- Da. ‎- Și nimic nu se schimbă când moare.
‎- E același lucru. ‎- E același lucru, dacă nu mai sigur.
‎Deci e ca... Doamne! Ce ciudat!
‎Și ține minte, oamenii făceau asta,
‎își îngrijeau morții așa
‎de zeci de mii de ani de istorie umană.
‎Asta era regula.
‎Doar în ultimii 100, 120 de ani
‎s-a întâmplat că îmbălsămătorii ăștia, ‎aceiași despre care vorbeam,
‎au reușit să promoveze ideea ‎că prin îmbălsămarea cadavrului asigurau
‎- ...siguranța familiei. ‎- Sfinte Sisoe!
‎Dezinfectându-l. Făcându-l acceptabil ‎și sigur pentru familie.
‎- Da. ‎- Dacă înainte, mai mult femeile...
‎erau în casă, spălau cadavrul,
‎îl aranjau și privegheau,
‎acum, dintr-odată, ‎vin bărbați care nu fac parte din familie,
‎tot felul de profesioniști care spun: ‎„Nu o poți face în siguranță.
‎Trebuie să venim să luăm cadavrul,
‎să-l trecem prin procesul îmbălsămării
‎și să-ți cerem bani.”
‎Sfinte Sisoe! Ai spus că privegheau?
‎Privegheau, adică vegheau cadavrului, ‎îl prezentau
‎ca familia să vină să petreacă timp ‎cu el, practic.
‎Așa că, dintr-odată, în secolul 20, începe
‎să se schimbe în acest...
‎acest model financiar.
‎Ce nebunie!
‎Unde rămăsesem?
‎Da.
‎Modelul ăsta capitalist al morții,
‎în care trebuie să duci cadavrul ‎la biroul de pompe funebre,
‎și ei scurg sângele, bagă chimicalele...
‎...îl machiază, îl îmbracă în costum ‎și îți vând tatăl înapoi.
‎Nu pot neapărat să anunțe oamenii...
‎și, în primul rând, eu susțin ‎ceva numit înmormântări la domiciliu,
‎ceea ce nu e prea complicat.
‎Doar că iei mai multă inițiativă ‎asupra morții.
‎Pleci undeva? Pot veni și eu cu tine?
‎La naiba, da.
‎Da, sigur.
‎Ador chestiile astea.
‎Da. Să zicem că tatăl tău ‎moare acasă sub îngrijire.
‎Nu trebuie să suni pe nimeni acum. ‎Nu e o urgență.
‎Nu se descompune imediat.
‎Nu devine periculos.
‎- Stai. ‎- Vreau furtunul.
‎E mort acum. O să fie mort peste două ore.
‎- Pentru toboganul meu. ‎- E în regulă. Nu e o urgență.
‎Și în măsura în care te simți confortabil
‎să stai cu realitatea primară, cum am zis,
‎să stai în acel moment.
‎Să simți sentimentele care apar
‎și să suni la pompe funebre ‎doar când te simți pregătit.
‎E prea târziu pentru mine.
‎Ambii mei părinți sunt prieteni de ai tăi.
‎Haide!
‎Întoarce-te aici, hoț de furtunuri!
‎De fiecare dată... Ambii părinți...
‎Ambii părinți au murit, a fost...
‎foarte...
‎N-a fost așa.
‎Nimeni nu ne-a...
‎nimeni nu ne-a zis: „Ascultați...”
‎Intră!
‎„...corpul nu e bolnav.”
‎Nu. Nimeni n-ar sta cu el. ‎Nimeni nu ți-ar spune asta.
‎„Corpul, ai putea sta cu...
‎Ar trebui să stai cu ea sau cu el o vreme.
‎Stai cu el. E în regulă.”
‎Nimeni n-a spus asta.
‎Și, de asemenea, nu e ca și cum ‎ar fi o dorință mare în oameni
‎să stea cu un cadavru.
‎Păi, e complicat.
‎Și la asta mă gândesc și negociez mereu.
‎Pentru că cei care o fac,
‎cei care au o idee că ar vrea s-o facă, ‎dar nu sunt siguri
‎și apoi au permisiunea,
‎ajung să aibă ‎o experiență magică, transformatoare.
‎Eu zic că e ca ciocolata și cățelușii.
‎Ăsta e genul de reacție.
‎- Da. ‎- Oamenilor le place.
‎Și iată ce se întâmplă
‎cu mulți oameni.
‎Până când...
‎muribundul e gata să vorbească ‎despre asta...
‎mintea i se dezintegrează.
‎- Da. ‎- Deci nu pot vorbi despre asta.
‎Nu sunt capabili să spună exact ce vor.
‎Imediat, îți trece mintea.
‎Mintea ta e plecată.
‎Tu fluctuezi prin trecut, prin prezent.
‎Intri în trecut...
‎Și vorbești cu soțul tău ‎care a murit acum 20 de ani.
‎Exact. E complet diferit de un film.
‎În filme, un tip stă acolo și, deodată, ‎zice „Mor!”
‎Apoi moare. Arată grozav.
‎De parcă i s-a făcut tratament facial.
‎Mai târziu, parcă zice: „Bine, pa.”
‎Se uită parcă zicând:
‎„Îmi pare rău că n-o să ajung la bal.”
‎„Am părăsit universul.” Nici măcar un...
‎Exact ca...
‎Dus.
‎Nebunie curată.
‎Oamenii văd chestia aia și presupun:
‎„O să încep să plănuiesc chestia asta...
‎Când încep să mă îmbolnăvesc, ‎încep să fac planuri.
‎Având în vedere ‎probabilitatea morții mele,
‎mai am timp să planific chestia aia.”
‎E absurd!
‎Și poate ai momente de claritate,
‎dar când le ai,
‎familia ta vrea să-ți vorbească ‎despre cum ești și despre trecut.
‎Nu vor să-ți vorbească ‎despre planul morții tale
‎și dacă vrei să fii incinerat.
‎Asta era mișto la tatăl meu, ‎căci atunci când era pe moarte...
‎A fost nebunie totală. Uneori, el...
‎Adu-mi aminte. De ce a murit el?
‎Ucid trilioane de ființe pe secundă.
‎De pălire înceată.
‎A stat în umbra unei cete ‎în timpul Războaielor Sectoarelor.
‎O mică parte din umbră s-a strecurat. ‎S-a chinuit toată viața.
‎Până la urmă i-a intrat în plămâni. ‎A fost un erou.
‎I-am găsit medaliile după deces.
‎Da.
‎Când era pe moarte...
‎Uneori, mă recunoștea.
‎Alteori, credea că sunt ‎un soldat din Războiul Sectoarelor.
‎Poate din cauza cheliei.
‎E ceva obișnuit pentru oameni ‎la sfârșitul vieții.
‎Zicea: „Cine e comandantul tău?”
‎Spunea lucruri din astea. ‎Era foarte interesant...
‎Știi, mă gândeam: ‎„Probabil că nu-l voi mai vedea.
‎Acum văd un fel de somnambul.
‎Nu știu dacă-mi voi revedea tatăl.”
‎- Și apoi... ‎- Își tot revenea.
‎Și-a revenit complet.
‎Era acolo.
‎Și el... Și a fost...
‎Pentru că am fost învățat ‎să fiu sincer cu muribunzii...
‎Slavă Domnului.
‎Când... A întrebat: „Ce se întâmplă?”
‎Și zic: „Ești pe moarte.”
‎Și el zice: „A, bine.
‎Mai bine ai lua un pix și o foaie.”
‎Apoi începe să-mi spună ce să...
‎Știi, ce să le zic oamenilor.
‎A fost frumos. A fost minunat.
‎Inclusiv lucruri pe care nu le-am făcut. ‎Trebuie să le fac.
‎De exemplu, să trimit ‎un platou cu gustări la spital.
‎Instrucțiuni frumoase. ‎Am avut noroc că a făcut asta.
‎Ar trebui să trimiți un platou la spital.
‎- O s-o fac. ‎- Le-ar plăcea asta.
‎O s-o fac.
‎Tată, oriunde ai fi în trecut, ‎prezent sau viitor,
‎o să se întâmple, îmi pare rău.
‎Sunt puțin distras. Nu e o scuză bună. ‎E ușor de trimis un platou.
‎Ei bine, Moarte, a fost minunat ‎să te cunosc.
‎La fel. Mersi că m-ai lăsat ‎să trăncănesc despre munca mea.
‎Hei! Am nevoie de furtun.
‎Scuze. Scuză-mă. ‎Poți... Ăsta e furtunul meu.
‎Îmi trebuie.
‎Am nevoie de...
‎Hei, omule!
‎Cine îndrăznește să-l trezească ‎pe Împăratul Ascensor?
‎Vrea cineva să joace baschet? Nu.
‎Baseball? Nu.
‎- Ping-pong? ‎- Nu!
‎Nu te mai opune!
‎O să fii bine. Înfruntă golul.
‎În plus, nu vei muri încă. ‎Vei muri pe un scaun de birou.
‎Scaun de birou?
‎Sfinte Sisoe! Da!
‎Bună, băiete!
‎Ăsta e furtunul meu.
‎Ce ești?
‎Ești o metaforă?
‎Vrei să aluneci?
‎Da!
‎E cel mai bun tobogan. Sincer.
‎Am fost pe multe tobogane.
‎Am nevoie de tine ca poșetă din nou.
‎Mulțumesc. Mod poșetă, activează!
‎Hai înapoi acasă!
‎Pa, Minge Pustie!
‎Ești nașpa!
‎A zis că o să mor pe...
‎O să mor pe un scaun de birou!
‎Rahat!
‎Mersi, Clancy!
‎Cu plăcere.
‎Deci ce faci acum? Meditezi?
‎Vai, nu! A fost jenant.
‎Nu, nu mai sunt luminat.
‎N-am fost luminat. Asta nu înseamnă nimic.
‎Bună, Charlotte. Mi-a fost dor de tine.
‎Chiar dacă viața ta sună fals
‎Încă poți să cânți
‎PLATOU CU GUSTĂRI ‎COMANDĂ
‎Și e mai bine să fii tu și să suni fals
‎Decât să te porți ca altcineva ‎care a fost luminat
‎Cum arată Moartea, după tine?
‎Un picior de clovn
‎Înaltă de patru metri.
‎Un picior de clovn
‎Înaltă de patru metri
‎Un picior de clovn
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi