EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Man kan lära sig det.
Att stoppa in en analplugg i sin hjärnas rövhål.
Jag är upplyst nu.
REDIGERARE
Analplugg
Jag är upplyst nu
I din hjärnas rövhål
Anal, anal, anal
Analplugg
Jag behöver inte ljus. Eller växter.
Eller hur, min chonchichi?
Säng? Nej.
-Jag hittade en planet du kan gilla. -Det får vi väl se.
Norval 8.
Planeten har floder av vin och meskalinfrukt.
Du kan intervjua papegojan.
Du kanske inte hörde låten, men...
-Analplugg -Jag är upplyst nu...
Jag är upplyst nu!
Jag blev upplyst.
Vad sägs om Lensor-Didor?
Planeten av vattenkanor och studsmattor...
Jag är upplyst nu!
-Vad sägs om Planet Tomboll då? -Perfekt.
Jag har gjort tråkiga avatarer åt dig.
Tack.
Gillar du dem?
AVATARSVAL
Ja...
Jag gjorde en som liknar dig, fast gjord av grädde.
Går det bra?
Ja.
Skicka ner mig till Planet Tomboll!
Som du vill.
Ansluter till simulatorn... Tuggar du tuggummi?
Tack, mästare.
-Älskar dig. -Två…
Ett…
Det är bara en stor, tom boll.
Äh, vad fan. Vi livar upp bollen!
Tjenare.
Har du en slang för den här?
Jag är helt skavd.
Pratar du inte?
Det är okej.
Det måste finnas en här.
Jag måste bara minnas var jag la den.
Wow.
Jäklar.
Mycket grejer.
Läget?
Vem där?
Måste ställa frågor.
Så mycket mystik.
Perfekt för rymdcasten.
Jag är Döden.
Trevligt att träffas. Jag heter Clancy.
Jag hade nåt i halsen.
MIDNIGHT GOSPEL MED CAITLIN DOUGHTY
Vill du bli intervjuad för min rymdcast? Den går ut i rymden.
Jag antar det.
Men innan vi börjar måste du beskriva min form
så jag kan visa mig.
-Va? -Beskriv mig.
Hur ser Döden ut för dig?
Fyra meter lång med fint hår,
ett lustigt öga, en krabbklo med en tjusig handske, en vinge,
ett clownben och alltihop i en röd barnvagn.
-Är vagnen en del av mig? -Ja.
Och med en noshörningsrumpa med matkraftfält
noshörningens ben står alltid i bajs.
Vi måste förenkla det här.
Okej.
Skippa mitten och den äckliga pojken med handtagshänder.
Jag bad inte om det.
Sätt tillbaka klon, fast mindre.
Nu kan du skjuta på mot marken.
Det är rätt opraktiskt.
Kan vi lägga till ett jetpack?
Jag är inte den läskiga Döden längre...
Vad sägs om att bara vara vanliga Liemannen,
fast behålla det lustiga ögat?
Du ser cool ut.
Kan vi börja intervjun?
Ja.
Jag ska börja spela in.
Där är min slang!
Fan! Det där lilla aset tog min slang.
Kan vi prata medan vi går så jag kan ta tillbaka slangen
-till vattenkanan? -Visst.
Så du är Döden.
Det är så smärtsamt att förlora folk till dig.
Har du några råd för de som handskas med döden i sina liv?
Ja. Det bästa du kan göra för dig själv i hela ditt liv,
är att vara supernärvarande i stunden, att vara där till fullo,
som att sitta med den döda kroppen eller att sitta med moderkakan
och den nyfödda, gnyende bebisen som är täckt av slem.
Precis.
Detta är delar av verkligheten som vi inte får i våra dagliga liv.
Och de hålls aktivt borta från oss.
-Genom ett utarbetat system. -Vad för system är det?
Det verkar verkligen som en konspiration som ingen pratar om.
Det är en av mina favoritkonspirationer, dödsindustrin.
Vad är det här?
Kan vi prata om det här?
Jag kan berätta för döden och jag kan berätta mina teorier.
Det är nog snarare fakta. Jag presenterar dem som fakta.
Det hela började egentligen i början av 1900-talet.
Så man hade...
Och kom ihåg...
Det här är huvud...
Detta är huvudsakligen en amerikansk uppgörelse.
Det är en amerikansk sed.
Det händer i viss utsträckning på andra håll i världen,
men USA är i onekligen kungen.
Det är hjärnan bakom denna sortens mörkläggning av döden.
Förlåt att jag avbryter.
Kan du berätta vad de här speglarna är?
Visst.
Det här är en rättegång.
Speglarna visar delar av dig själv som du skäms för,
saker du försöker dölja för dig själv. Du måste förlåta dem.
-Förlåta dem? -Detta är en bra isbrytare.
Under amerikanska inbördeskriget ökade balsamering,
som är kemisk behandling en död kropp,
för att hålla nedbrytningen borta lite längre.
Var det för att folk dog så långt hemifrån
-och de ville... -Exakt.
Så soldater från norr åkte ner till södern och dog på slagfältet.
Det var väldigt viktigt i den tidens protestantiska etos
att kroppen visades upp.
Så tågkonduktörerna fick ombord ruttnande lik
och sa: "Nej, sparka ut dem. Vi vägrar.
Ni kan inte stapla ruttnande lik på mittt tåg."
Jäklar, en saxman.
Det är Domen.
Jag önskade mig nyss en saxman här.
Så det fanns ambitiösa unga män, som var balsamerare,
som följde striderna, från slagfält till slagfält,
som ambulansjägare.
Åkte till slagfälten och satte upp tält.
De stöttade upp övergivna kroppar som de balsamerat från slagfältet
för att visa upp sitt arbete som fönsterskyltning för deras färdigheter.
Och man betalade dem
för att i princip ta ut tarmarna,
stoppa in arsenik i kroppen för att bevara kroppen.
-Är det ett konserveringsmedel? -Det stämmer.
Det är hemskt så nu använder man formeldahyd istället.
Men man använde arsenik förr.
Min slang. Jag behöver den.
Väx upp.
Så, det var ett farligt jobb och de skickade tillbaka kroppen norrut
och det bevarades under den resan,
vilket var en intressant innovation.
Nej, vänta. Förlåt mig.
Det är mycket information och det...
Det är bara inledningen. Vi har inte ens kommit på förklaringen.
Ge hit!
Du kommer att dö efter att ha trampat på en pingisboll.
Okej, så man fick...
Ens farbror kom på ett tåg,
fylld med arsenik?
Egentligen fylld med sågspån. När man balsamerade
tog man ut inälvorna, ens inre organ alltså,
för de är där nedbrytningen sker,
i den slemmiga mitten av kroppen.
Så, de tog ut ens organ,
fyllde en med sågspån eller nåt för att se till...
...att magen hölls uppe
och sen fyllde de kroppen, hjärt-kärlsystemet,
med något konserveringsmedel.
Det var faktiskt en förnuftig innovation för den tiden.
Folk ville ha tillbaka sina döda söner
och det fick de, tack vare denna process.
Men vad som hände
var att samma män sade: "Vänta lite. Kriget är över nu,
men det här är mitt yrke.
Vi måste övertyga resten av landet om balsamering. "
Oj.
Och så de här männen åkte iväg över hela landet
och sålde varor.
De var som resande försäljare.
De åkte från stad till stad, med balsameringskurser.
"Kom hit, lär dig balsamera."
-Det är logiskt. -Jag gillar honom.
Det riktiga tricket, det som verkligen funkade,
vid 1900-talets början,
började de verkligen pressa på idén, baserat på nu mycket dålig vetenskap...
Och det var redan dålig vetenskap.
Tanken om att den döda kroppen är farlig på något sätt.
Det trodde jag.
Såvida inte den som dog hade ebola eller fågelinfluensan
eller en otroligt sällsynt, galet smittsam sjukdom...
-Pesten. -I så fall
skulle smittskyddsverket genast kremera dem, ingen annan.
Man sparar pengar.
Ja, precis. "Hade din pappa ebola?
Det suger, men staten kommer att ta hand om det! "
Så, om det inte är så,
är ens kropp nästan genast säkrare...
Så ja.
Så fort den dör,
för alla virus och bakterier dör av ganska fort,
de överlever inte länge i kroppen.
Och vad är det som är smittsamt med en sjuk person eller en döende?
Hosta, nysningar, bajs, blod.
Allt som kan smitta en
slutade de göra när de dog.
Så det är positivt. Vad gäller att hålla en säker, åtminstone.
Men om man kan, säg...
...ha sin pappa på hospis och tvätta honom och klä honom och sånt..
Då vet man att han är helt säker.
Och inget förändras när han dör.
-Det är samma sak. -Det är samma sak, om inte säkrare.
Så det är som... Herregud. Det är så läskigt.
Och tänk på att människor gjorde detta, tog hand om sina döda
i tiotusentals år, i människans historia.
Detta är bara normen. Och har bara varit det de senaste 100 åren
men balsamerarna, samma män vi pratade om,
lyckades verkligen få ut idén om att balsamering av kroppen
-gjorde den säker för familjen. -Jävlar.
Desinficera den. Så familjen kunde se på den tryggt.
Förut var det mestadels kvinnor...
...som tvättade av kroppen i hemmet och lade ut den för vaka,
gick man plötsligt till män som inte var del av familjen,
som är olika yrkesmän och säger: "Det är inget säkert sätt.
Vi måste hämta kroppen,
balsamera den och ta betalt för det. "
Helvete. Sa du att vaka kroppen?
Att vaka som i att visa och lägga ut kroppen
så familjen kan komma och umgås med den.
Så plötsligt börjar det nu, i början av 1900-talet,
gå mot den här...
...finansiella modellen.
Tusan också.
Var var jag?
Just det.
Den här kapitalistiska modellen...
...där man måste lämna in kroppen till en begravningsbyrå för
-att tömma blodet, lägga till kemikalier, -Wow.
sminka den, klä i kostym och i princip sälja tillbaka ens pappa till en.
Wow!
De kan inte direkt avslöja för folk...
Och vad jag gör är att förespråka något som kallas hembegravningar
vilket är rätt lätt.
Det är bara att man tar mer initiativ med döden.
Ska ni nånstans? Får jag följa med?
Ja, för fan.
Visst.
Jag älskar sånhär skit.
Säg att din pappa dör hemma, i hospis.
Man behöver inte ringa någon akut.
Han kommer inte brytas ned omedelbart.
-Han blir inte farlig. -Jag behöver slangen.
Han är död nu. Han är död om två timmar.
-För min kana. -Det är ingen nödsituation.
Och i den utsträckning som man känner sig bekväm,
kan man sitta med den verkligheten, i det ögonblicket.
-Wow. -Känna känslorna som kommer ut
och bara ringa begravningsbyrån när man känner sig redo.
Det är för sent för mig.
Mina föräldrar är dina vänner, kan man säga.
Kom igen!
Kom tillbaka, lilla slangtjuv!
Du vet bägge gånger... Båda föräldrarna. Wow.
När föräldrarna gick bort var det bara,
väldigt...
Inte så här.
Att ingen satt…
Ingen satte sig med oss och: "Hör på..."
Kliv in.
"...kroppen är inte sjuk."
Nej. Ingen skulle sitta med. Ingen berättar detta.
"Du kan bara umgås med kroppen… Du borde nog umgås med hen ett tag.
Sitt bara med dem."
Ingen sa det.
Och det är inte som att folk trånar
efter att umgås med en död kropp.
Det där är komplicerat.
Och det är nåt som jag alltid tänker på och jobbar på.
För de som gör det,
de som känner att de kanske vill göra det, men inte är säkra
och sen får de tillstånd,
de får en magisk, förvandlande upplevelse.
Det är som choklad och valpar.
Det är den feedbacken man får.
-Ja. -Folk älskar det.
Och såhär är det...
...för så många.
När den...
...döende är redo att börja prata om det,
är deras sinne på väg bort.
-Ja. -Så de kan inte prata om det.
De kan inte uttrycka exakt vad de vill.
Sinnet är genast borta. Det bara drar.
Man fluktuerar i det förflutna, nuet.
Man pratar med sin make som dog för 20 år sen.
Precis. Det är inte alls som på film.
I filmerna ligger en kille där och plötsligt: "Jag dör!"
Sen dör han bara. Han ser bra ut.
Som han fått en ansiktsbehandling. Sen är det: "Okej, vi ses."
Han vänder på sig: "Ledsen, jag missar balen."
"Jag lämnar universum." Inte ens...
Bara som…
Borta.
Helt vansinne.
Så folk ser det där och de tänker:
"Jag börjar planera för det här...
När jag börjar bli sjuk, då ska jag planera.
Baserat på sannolikheten för min död,
har jag viss tid för att planera för det."
Det här är absurt.
Och man kan ha stunder av klarheter,
men när man har dessa stunder
vill familjen prata med en om hur man mår och det förflutna..
De vill inte prata om ens dödsplan och om man vill bli kremerad.
Det här var det coola med min pappa, för när han var döende...
Det var fräckt. Ibland kunde han...
Förlåt. Vad dog din pappa av? Jag dödar biljoner varelser per sekund.
Avtyningen.
Han stod under en hordskugga under sektorkrigen.
En bit av skuggan sipprade in. Han kämpade med det hela livet.
Till slut hamnade det i lungorna. Han var en hjälte.
Hittade hans medaljer efter att han dog.
Just det.
Så när han var döende
kände han ibland mig.
Ibland trodde han att jag var en soldat från sektorkrigen.
Antagligen flintskallen. Det är vanligt för folk i slutet av livet.
Han sa: "Vem är din befälhavare?"
Han sade sånt. Det var intressant, men...
Jag tänkte: "Jag får nog inte se honom mer.
"Vad jag ser just nu är en slags sömngångare.
Jag vet inte att jag får träffa pappa igen."
-Och sen... -Kom han tillbaka.
Han dök upp igen.
Där var han.
Och han var…
För jag har lärt mig att vara ärlig mot döende människor…
Tack och lov.
Han sa: "Vad händer?"
Och jag: "Du är döende."
Och han bara: "Okej.
Hämta papper och penna då."
Och sen började han berätta vad jag skulle säga till folk.
Det var vackert. Det var underbart.
Inklusive saker som jag inte gjort. Jag måste göra det här.
Du vet, skicka ett lunchfat till hospiset.
Så vackra instruktioner. Jag hade tur att han gjorde det.
Du borde skicka ett lunchfat.
-Jag ska. -De skulle älska det.
Jag ska göra det.
Pappa, var du än befinner dig, så ska jag göra det. Förlåt mig.
Jag är distraherad. Det är ingen ursäkt.
Lätt att skicka lunchfat.
Döden, det var jättekul att lära känna dig.
Detsamma. Tack för att du lät mig pladdra.
Hallå! Jag behöver slangen.
Ursäkta mig. Kan du? Det där är min slang.
Jag behöver den.
Hallå!
Du där!
Vem vågar väcka gamla Hisskejsaren?
Någon sugen på basket? Nej.
Baseboll? Nej.
-Pingis? -Nej, nej!
Sluta kämpa emot.
Du klarar dig. Se på tomrummet.
Dessutom kommer du inte att dö än.
Det blir på en stol med hjul.
Herrejävlar! Ja!
Hej, gubben.
Det är min slang.
Vad är du?
Är du en metafor?
Vill du åka?
Ja!
Detta är ärligt talat den bästa kanan jag åkt. Jag har åkt många.
Jag behöver dig som väska igen.
Tack. Väskläge, aktivera.
Vi åker hem.
Farväl, Tomboll!
Du suger!
Hon sa att jag ska dö på en...
Jag ska dö på en stol med hjul!
Fan!
Tack, Clancy!
Varsågod.
Så, vad ska du göra nu? Meditera eller nåt?
Åh, nej. Det var pinsamt.
Nej, jag var aldrig upplyst. Det betyder inte ens nåt.
Hej, Charlotte! Jag saknade dig med.
Även om livet klingar falskt
Kan man fortfarande sjunga med
LUNCHFATSBESTÄLLNING
Och det är bättre att vara sig själv och ostämd
Än att uppföra sig som någon Som har nått upplysning
Undertexter: Tomas Lundholm