EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Man kan lære det.
Stikke en buttplug... buttplug op i sindets... sindets røvhul.
Jeg er oplyst nu.
REDIGERING
Buttplug
Jeg er oplyst nu
I sindets røvhul
Butt-butt-buttplug
Buttplug
Jeg har ikke brug for lys. Eller planter.
Er det ikke rigtigt, min chonchichi?
Seng? Nej.
-Clancy, jeg har fundet en planet til dig. -Vi får se.
Norval 8. En planet med floder af vin og meskalinfrugter.
-Du kan interviewe papegøjen. -Måske hørte du ikke sangen.
Buttplug Jeg er oplyst nu.
Jeg er oplyst nu! Jeg blev oplyst.
Eller Lensor-Didor? En planet med vandrutsjebaner og trampoliner...
Jeg er oplyst nu!
-Hvad med planeten Blank Kugle? -Perfekt.
-Jeg har lavet nogle kedelige avatarer. -Tak.
Kan du lide dem?
VÆLG AVATAR
Tjah...
Jeg har en, der ligner dig lavet af fløde. Er det okay?
Ja.
-Send mig ned til Blank Kugle, mester! -Som du vil.
Kobler til simulator om... er det tyggegummi?
Tak, herre.
-Elsker dig. -To...
En...
Det er virkelig bare en stor, tom kugle.
Seriøst, fuck det her. Lad os få lidt fest på kuglen!
Hvad så?
Har du en vandslange? Jeg er helt ru.
Du taler ikke?
Det er okay.
Der må være en hernede. Jeg skal bare huske, hvor den er...
Wow.
Hold da op. Sikke en masse ting.
Hvad så, skatter?
Hvem der?
Må. Stille. Spørgsmål.
Meget. Gådefuldt.
Perfekt. Til. Rumcast.
Jeg er Døden.
Godt at møde dig. Jeg hedder Clancy.
Jeg havde noget i halsen.
Vil du interviewes til mit rumcast? Det ryger ud i rummet.
Det vil jeg vel.
Men først må du beskrive min form, så jeg kan manifestere mig.
-Hva'? -Beskriv mig. Hvordan ser du Døden?
Okay. Fire meter høj med flot hår, ét øje, krabbeklo, juvelhandske, vinger,
et klovneben og det hele i en lille, rød vogn.
-Er vognen en del af mig? -Ja.
Din røv er et næsehorn med et skjold af mad,
og næsehornets ben står altid i bæ.
-Det skal vist forenkles lidt. -Nå, okay.
Drop midten og den ulækre knægt med spænderne. Det bad jeg ikke om.
Lav krabbekloen igen, men mindre. Nu kan du skubbe dig af sted.
-Det er ikke ret praktisk. -Hvad med en jetpack?
Jeg er ikke en uhyggelig Døden længere.
Hvad med at være en normal Døden, men beholde det sjove øje?
Du ser sej ud. Kan vi starte interviewet?
-Ja. -Jeg begynder at optage.
Hov, det er min slange!
Den lille tærtebager tog min slange.
Kan vi snakke, mens vi går?
Jeg skal bruge slangen til min vandrutsjebane.
Så du er Døden.
-Det gør ondt at miste folk til dig. -Ja.
Har du et råd til folk, der har døden inde på livet?
Ja. Det bedste, du overhovedet kan gøre for dig selv i dit liv,
er nok at være 100% til stede i de øjeblikke,
Sidde med den døde krop,
eller sidde med moderkagen og den slimdækkede nyfødte baby.
Jah...
Det er øjeblikke af urtidig virkelighed, som vi ikke oplever til daglig.
De bliver aktivt holdt på afstand af os af et kompliceret system.
Hvilket system?
Det virker som en sammensværgelse, som ingen taler om.
Min yndlings-sammensværgelse er det døds-industrielle kompleks.
Hvad er det? Kan vi tale om det?
Jeg kan fortælle dig om døden og om mine egne teorier.
Jeg ved ikke, om det er teorier. Jeg synes, det er fakta.
Det hele skete i begyndelsen af det 20. århundrede.
Man havde... Og husk på...
I forhold til omfanget er det primært et amerikansk fænomen.
Det er et fænomen i USA.
Det sker til en vis grad andre steder i verden,
men USA er kongen eller mafiabossen over den slags tilsløring af døden.
Undskyld, jeg afbryder, men hvad er der med de spejle?
Naturligvis. Det er en prøve.
Spejlene viser dele af dig selv, du skammer dig over.
Ting, du prøver at skjule for dig selv. Du må tilgive dem.
-Tilgive dem? -Ja. Det bryder isen.
Under den amerikanske borgerkrig bliver det almindeligt at balsamere lig,
hvilket holder det kemisk frisk lidt længere og udskyder forrådnelsen.
Var det, fordi folk døde langt væk hjemmefra, og de ville...?
Præcis. Baggrunden er, at mange soldater fra Nordstaterne døde i kamp i Syden.
Det var vigtigt i datidens protestantisme, at man skulle se det døde legeme.
Så togkonduktørerne fik en masse forrådnende lig med på toget,
indtil de sagde: "Det går ikke længere.
I kan ikke fylde mit tog med jeres rådnende lig."
-Kors i skuret, en saxofonist! -Det er Dommedag.
Jeg ønskede mig netop en saxofonist.
Så der var initiativrige unge mænd,
som var balsamører og fulgte rundt efter slagene
fra den ene slagmark til den anden, hvor de satte deres telte op.
De satte efterladte lig fra slagmarken op, som de havde balsameret,
som en slags udstillingsvinduer for at vise deres evner.
Og så betalte man dem, dengang, for at fjerne indvoldene,
og komme arsenik i kroppen for at konservere den.
-Er arsenik et konserveringsmiddel? -Man bruger det ikke længere.
Nu bruger man formaldehyd. Men dengang var det arsenik.
Det er min slange. Jeg skal bruge den. Bliv voksen.
Så det var et farligt job.
Når de sendte liget tilbage til Norden, var det konserveret under hele rejsen,
hvilket var en interessant nyskabelse.
Undskyld, vent lidt. Det er meget information, og det er...
Det er introen. Vi har ikke nået forklaringen endnu.
Giv mig den!
Du skal dø ved at træde på en bordtennisbold.
Okay, så du fik din...
Din onkel ankom med toget og var fyldt med arsenik?
Nej, fyldt med savsmuld. På det tidspunkt var balsamering...
De fjernede alle dine indre organer, hvor forrådnelsen forgår,
inde i din krops bløde indre.
De fjernede dine organer og fyldte dig med savsmuld, så din...
Så din mave bliver fyldt op,
og så fyldte de dit kredsløbssystem med et konserveringsmiddel.
Det var faktisk en fornuftig nyskabelse dengang.
Folk vil have deres døde sønner tilbage, og det muliggjorde processen.
Men så finder de samme mænd ud af: "Vent lidt. Nu er krigen slut.
Men det her var min forretning.
Nu må vi overbevise resten af landet om at bruge balsamering."
Så de tager ud i hele landet for at sælge deres varer.
De er lidt som Amway-sælgere.
De rejser rundt mellem byerne og underviser i balsamering:
"Kom hen og lær at balsamere!"
-Det giver mening, ikke? -Jeg kan lide den fyr.
Det virkelige trick var, at i begyndelsen af det 20. århundrede
begyndte de at sælge en ide, som bygger på meget dårlig videnskab...
Det var allerede dårlig videnskab dengang.
-At det døde legeme er farligt. -Det tænkte jeg nok.
Medmindre den døde person havde ebola eller fugleinfluenza
-Eller en sjælden og smitsom sygdom... -Pest.
I så fald ville myndighederne komme og afhente det til kremation.
-Ikke en normal bedemand. -Man sparer penge.
"Havde din far ebola? Det var trist, men staten klarer det. "
Medmindre det er tilfældet, bliver kroppen mere ufarlig...
Sådan.
...når den dør. Ikke alene dør dens virus og bakterier ret hurtigt,
for de kan ikke leve så længe.
Men hvilke ting er smitsomme ved en syg eller døende person?
Hosten, nysen, afføring, blod. Det er de ting, der smitter.
Det holder man op med, når man dør.
Så det er en positiv ting, hvad angår din egen sikkerhed.
Men hvis din far er i hospicepleje, og du kan vaske og klæde ham på
og gøre alle de ting... Det er fuldstændigt ufarligt.
Okay.
-Og intet ændrer sig, når han dør. -Det er helt det samme.
Det er det samme, eller endnu mere ufarligt.
Det er altså uhyggeligt.
Og husk på, at folk har taget sig af deres døde på den måde
igennem titusindvis af års historie. Det er normen.
Det er kun gennem de sidste 100-120 år, at der er sket det,
at de balsamører, vi talte om, begyndte at kunne sælge ideen om,
at de ved at balsamere liget gjorde det ufarligt for familien.
At de desinficerer det og gør det acceptabelt og ufarligt for familien.
Tidligere var det mest kvinder,
som var i hjemmet og vaskede liget og holdt ligvagt.
Men nu kommer der pludselig mænd, der ikke er en del af familien.
Fagfolk, der siger: "Det er farligt for jer at gøre selv.
Vi skal komme og hente liget, forberede og balsamere det mod betaling."
Kors i skuret. Sagde du ligvagt?
Det er at lægge liget frem, så familien kan komme og være hos det.
I starten af det 20. århundrede begynder man pludselig at gå over til...
...en finansiel model.
Pokkers.
Hvor kom jeg til? Nå, ja.
En kapitalistisk model for døden,
hvor man overdrager legemet til en bedemand,
der tager det, dræner blodet, hælder kemikalier i,
lægger makeup på, giver ham jakkesæt på og sælger dig din egen far.
Wow.
De kan ikke nødvendigvis fortælle folk...
Jeg er stor fortaler for noget, der kaldes hjemmebegravelser.
Det er ikke kompliceret. Det handler om at tage ansvar for døden.
Hvor skal I hen? Må jeg komme med?
-Ja, for fanden. -Helt sikkert.
Jeg elsker det lort.
Hvis din far dør derhjemme under hospicepleje,
er det ikke nogen nødsituation.
Han begynder ikke straks at forrådne. Han er ikke farlig.
Vent lidt. Han vil stadig være død om to timer.
Det er okay. Det er ikke en nødsituation. Gør, hvad du selv er tryg ved.
Sid med den urtidige virkelighed og mærk øjeblikket.
Mærk de følelser, der kommer,
og ring så til bedemanden, når du er parat.
Det er for sent for mig. Begge mine forældre er dine venner.
Kom nu!
Kom tilbage, din lille slangetyv!
Begge gange, begge forældre... Wow.
At begge forældre gik bort, det var meget...
Det var ikke sådan her.
Der ingen, der satte sig ned og sagde: "Hør her..."
Træd ind!
"Kroppen er ikke syg."
Nej. Det vil ingen fortælle dig. Ingen.
"Du kan bare sidde...
Du bør sidde sammen med ham et stykke tid. Det er okay."
Ingen sagde det. Det er heller ikke fordi, folk har...
...noget større ønske om at tilbringe tid med et lig.
Det er kompliceret.
Og det er noget, jeg altid tænker meget over.
Folk kan have en følelse af at have lyst til det, men er ikke sikre,
og når de får lov, ender de med at have en magisk og transformativ oplevelse.
Folk siger, det er bedre end chokolade og hundehvalpe.
Folk elsker det.
Og her er, hvad der sker for virkelig mange mennesker.
Når den døende person er parat til at tale om det,
er deres sind ved at bryde sammen. De kan ikke tale om det.
De kan ikke udtrykke, hvad de vil have.
Sindet ryger så hurtigt. Det bryder bare sammen.
Man flyver rundt mellem fortiden og fremtiden...
Du taler med din mand, der døde for 20 år siden.
Ja, det er helt anderledes end i filmene.
I filmene ligger der en fyr, som pludselig siger: "Nu dør jeg!"
Og så dør han bare. Han ser godt ud. Som om han har fået en ansigtsbehandling.
Han kigger over og siger: "Nå, vi ses senere.
Undskyld, jeg ikke kan være med til ballet."
"Jeg må forlade universet."
Og så er de bare...
Så er man væk. Det er helt vildt.
Og folk ser det lort og regner med, at de kan begynde at planlægge...
"Jeg gør det, når jeg bliver syg.
Den statistiske sandsynlighed siger, at jeg stadig har tid til at planlægge."
Det er absurd.
Du vil måske have nogle klare øjeblikke, men når du har dem,
vil familien tale om din tilstand og om fortiden.
Ikke om dine planer for døden, og om du vil kremeres.
Min far var sej. Da han var ved at dø...
Det var vildt. Nogle gange...
Hvad døde din far nu af? Jeg dræber billioner hvert sekund.
Den langsomme falmen.
En hordeskygge ramte ham under Sektorkrigen.
En smule skygge flød ind, og han kæmpede med det hele livet.
Til sidst ramte det lungerne. Han var en helt.
-Jeg fandt alle hans medaljer bagefter. -Nå ja.
Da han var døende... Til tider genkendte ham mig.
Andre gange troede han, jeg var en soldat fra krigen.
Det er det skaldede hoved.
Det er almindeligt ved livets slutning.
"Hvem er din overordnede?"
Han sagde nogle meget interessante ting, men...
Jeg tænkte: "Jeg ser ham nok aldrig igen.
Lige nu ser jeg en slags søvngænger. Jeg ser nok aldrig min far igen."
Og så livede han pludselig op igen.
Der var han. Og han... Og han var...
Jeg har lært at være ærlig overfor døende mennesker...
Gudskelov.
Han spurgte: "Hvad sker der?" Jeg sagde: "Du er ved at dø."
Og han sagde: "Nå, okay. Du må hellere hente noget at skrive med."
Og så begynder han at fortælle mig, hvad jeg skal...
Hvad jeg skal sige til folk. Det var smukt. Det var vidunderligt.
Også ting, jeg ikke har fået gjort. Som jeg skal gøre.
Som at sende en frokostplatte til hospicet.
Mange smukke instruktioner. Jeg var meget heldig.
Du skulle sende en frokostplatte.
-Det bliver de glade for. -Jeg vil gøre det.
Far, hvor du end er i fortid, nutid eller fremtid.
Jeg skal nok gøre det.
Jeg var distraheret. Det er ingen undskyldning. Det er nemt.
Døden, det har været fedt at lære dig at kende.
Tak, fordi du lod mig sludre om mit arbejde.
Hov, jeg skal bruge slangen.
Undskyld? Kunne du... Det er min slange. Jeg skal bruge den.
Hov! Kom nu! Kom nu!
Hvem vover at vække den gamle Elevatorkejser?
Er der nogen, der vil spille... basketball? Nej.
Baseball...? Nej.
-Bordtennis? -Nej!
Hold op med at kæmpe imod. Det er okay. Mød afgrunden.
Desuden skal du ikke dø endnu.
-Det bliver på en kontorstol. -En kontorstol?
Kors i skuret!
Hej, min ven. Det er jo min slange.
Hvad er du? Er du en metafor?
Vil du prøve?
Det her er den bedste vandrutsjebane nogensinde.
Jeg har brug for dig som en taske igen.
Tak. Aktivér tasketilstand.
Lad os taske tilbage.
Farvel, Blanke Kugle! Du stinker!
Hun sagde, jeg skulle dø på... Jeg skal dø på en kontorstol!
Pis!
-Mange tak, Clancy! -Det var så lidt.
Hvad vil du nu? Meditere eller noget?
Jøsses, nej. Det var pinligt. Jeg er ikke oplyst længere.
Jeg var det ikke. Det betyder ikke noget.
Hej, Charlotte. Jeg har også savnet dig.
Selvom dit liv er ude af stemning
Kan du stadig synge med
FROKOSTPLATTE
Det er bedre at være dig og ude af stemning
End at lade, som om du er én Der er blevet oplyst
Tekster af: Andreas Kjeldsen